Категорія 46 Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Войтка Ю.Б., Голоти Л.О.

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням , -

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 році ОСОБА_3, ОСОБА_5 звернулися з позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що позивач ОСОБА_3 є квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_2 вселився у квартиру зі згоди наймачів з 05.10.2007 року як чоловік ОСОБА_3, однак з серпня 2011 року відповідач в спірній квартирі не проживає, своїх речей в ній не зберігає, участі в утриманні даного приміщення і оплаті комунальних послуг не бере. Враховуючи, що відповідач не проживає в квартирі понад 6 місяців без поважних причин, просили визнати ОСОБА_6 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в АДРЕСА_2.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою №95 в будинку №34 по вул. Карла Маркса в м. Вінниці.

Стягнуто з ОСОБА_2., на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 243,60 грн. та 200 грн. витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне зясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що судом необґрунтовано надано оцінку доказів на користь позивача, не взято до уваги доводів відповідача та заяви останнього про допит свідків, покази яких могли спростувати позовні вимоги.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали, просили суд її задовольнити.

Позивач ОСОБА_5 проти апеляційної скарги заперечила, просила суд її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_8 проти апеляційної скарги заперечила, просила суд її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції дійшла висновку, що скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту непроживання відповідача за місцем своєї реєстрації понад 6 місяців.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитися неможливо.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 є квартиронаймачем квартири АДРЕСА_3, на імя якої відкрито особовий рахунок №300654 (а.с.7). Квартира не приватизована і належить до державного житлового фонду.

Згідно з довідками ЖЕК ПП «Бокуд» в спірній квартирі проживають та зареєстровані ОСОБА_3 зазначена квартиронаймачем (дата прибуття 15.08.1972 р.), ОСОБА_5 дочка (дата прибуття 15.08.1972 р.), ОСОБА_2 чоловік (дата прибуття 05.10.2007 р.) (а.с.7-8).

Заочним рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці у справі №2-2146/11/0206 від 02.11.2011 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано, рішення набуло законної сили 15.11.2011 року. (а.с.6).

Комісією в складі паспортистів ОСОБА_9, ОСОБА_10, в присутності мешканця спірної квартири ОСОБА_3 та сусідів ОСОБА_11, ОСОБА_12 складено акт від 16.05.2015 року, засвідчений директором ПП «Бокуд» ОСОБА_13, про те, що зі слів сусідів ОСОБА_11, ОСОБА_12 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не проживає за даною адресою з 2011 року. Акт складено на предмет перерахунку за користування житлово-комунальними послугами (а.с.9).

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 65 Житлового кодексу Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно положень ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на дійсній військовій службі; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. 4) виїзду у зв'язку з виконанням обов'язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов'язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік законодавством Союзу РСР і Української РСР може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

З аналізу наведених норм вбачається, що розірвання шлюбу між наймачем та членом його сімї не припиняє право останнього на користування жилим приміщенням, якщо було дотримано порядку його вселення у дане приміщення.

Сторонами визнається і матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 вселився до квартири за згодою всіх членів сімї квартиронаймача і зареєстрований за даною адресою у встановленому законом порядку з 05.10.2007 року.

Як розяснено в п. 10 постанови пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу.

Посилання позивача ОСОБА_5 на те, що ОСОБА_2 з квітня 2011 року не проживає у спірній квартирі, зокрема, у звязку з роботою відповідача в іншому населеному пункті, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки за змістом ст. 71 Житлового кодексу Української РСР жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.

З пояснень позивача ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_2 вбачається, що в березні 2015 року мешканцям квартири, 95 по вул. К. Маркса, 34 було призначено житлову субсидію на відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням пільг, які надані ОСОБА_2 як інваліду І групи по зору.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Суттєвим правовим чинником для визначення кола осіб, яким надається право на пільги щодо оплати житлово-комунальних послуг, є факт їх спільного проживання з субєктом права на такі пільги. Це випливає з наведених положень ст. 64 Житлового кодексу Української РСР, інших законів України та тих міжнародних угод, які стали невідємними складовими національного законодавства. Набуте відповідно до зазначених норм законів право на пільги втрачається тими особами, які перестали бути членами сімї при зміні місця постійного проживання, втраті права на користування жилим приміщенням, при припиненні ведення спільного господарства тощо.

Отже, ОСОБА_2 є учасником відносин щодо оплати житлово-комунальних послуг квартири АДРЕСА_4 і при отриманні вищевказаної субсидії позивачами не заперечувалося право користування житловим приміщенням відповідача.

Також з пояснень позивача ОСОБА_5, наданих в суді апеляційної інстанції, вбачається , що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виникли неприязні стосунки, що стало приводом до розлучення у 2011 році, проте через деякий час у 2013 році відповідач повернувся проживати у спірну квартиру за згодою квартиронаймача.

Факт існування неприязних стосунків між позивачами та відповідачем підтверджується також поясненнями ОСОБА_2 слідчому відділення розслідування злочинів ВМВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_14 щодо події, яка мала місце 04 березня 2015 року в квартирі, 95 по вул. К. Маркса, 34, в яких відповідач , зокрема, зазначив, що «На даний момент я тимчасово проживаю у матері, за адресою Вінницька область, Жмеринський район, с. Могилівка, вул. Радянська 20». (а.с. 51).

У справах зазначеної категорії суд також повинен враховувати причини відсутності члена сімї наймача понад встановлені строки, зокрема, поведінку інших членів сімї.

Таким чином, обставинами справи встановлено, що тимчасова відсутність ОСОБА_2 була зумовлена рядом причин обєктивного та субєктивного характеру необхідністю виїзду та проживання за місцем роботи, догляду за непрацездатною матірю в с. Могилівка Жмеринського району, неприязною поведінкою позивачів щодо відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже свідчення свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, допитаних судом першої інстанції, самі по собі не є підтвердженням того, що відповідач не проживав у спірній квартирі понад 6 місяців без поважних причин.

Враховуючи наведене, висновки суду першої інстанції про доведеність обставин відсутності ОСОБА_2 у спірній квартирі понад 6 місяців без поважних причин не відповідають обставинам справи та є помилковими.

За таких обставин, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення із цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_19

Судді: /підпис/ ОСОБА_20

/підпис/ ОСОБА_21

З оригіналом вірно: