АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/1964/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/789/246/15 Доповідач - Парандюк Т.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1; ОСОБА_2 та її

представника ОСОБА_3; представника

Тернопільської РДА - Перелюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи Служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третьої особи Служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання їх неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним, а саме: за адресою АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що після розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_2 16.09.2010 року їх син залишився проживати з матір"ю ОСОБА_2 Однак остання веде розгульний спосіб життя, належно про дитину не дбає, тому не здатна забезпечити належний його догляд та виховання, в зв"язку з цим просить визначити місцем проживання ОСОБА_5 разом з ним за вище згаданою адресою, оскільки син на даний час проживає з ним.

В жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання їх неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею за адресою АДРЕСА_2.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що після розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_1, їх син залишився проживати з нею в житловому будинку АДРЕСА_2. Відповідач сином не цікавився, не приймав участі в його вихованні, вів незаконний спосіб життя, внаслідок чого був засуджений до позбавлення волі. ОСОБА_1 забрав сина та відмовляється повертати їй дитину, оскільки до цього часу між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо місця проживання дитини та вона вважає, що ОСОБА_1 не здатний забезпечити їх синові належні умови розвитку та виховання, а вона має відповідні умови для повноцінного зростання дитини в атмосфері любові і піклування, тому просить визначити місця проживання сина з нею.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи Служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 - відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено.

Визначено місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір"ю ОСОБА_2 в АДРЕСА_2.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 121, 80 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 243 грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушено норми матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу не визнали, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Представник третьої особи - Перелюк О.С. апеляційну скаргу підтримала і просила дитину залишити проживати разом з батьком.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України - апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 і визначаючи місце проживання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір"ю, суд першої інстанції виходив з того, що дитина є малолітньою, йому необхідна більше материнська турбота і піклування, які вона в змозі надати, інтереси дитини, матеріальне становище матері.

З даним висновком суду колегія погоджується.

Згідно положенням принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.01.2008 року по 16.09.2010 року (рішенням Тернопільського міськрайонного суду розірвано шлюб).

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції.

Як вбачається з позовної заяви Службою у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації у 2012 році ініціювалося питання про відібрання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері ОСОБА_2

Згідно наказу Служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації від 12.12.2012 року малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 передано матері ОСОБА_2 у зв'язку з відмовою від позову про відібрання дитини.

Відповідно до ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз"яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім"ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов"язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Згідно із статтями 11 і 14 ЗУ "Про охорону дитинства" - кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім"ї одного з них та піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов"язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов"язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

· Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (у редакції редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року і в якій враховано норми Декларації прав дитини -20.11.1959 р. - преамбула) задекларовано, що Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Із преамбули Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання( ратифікованої із заявами та затвердженими Законом № 26-Y11 від 11.01.2013 р.) - в усіх діях стосовно дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно довідки про склад сім'ї, виданою сільською радою с.В.Гаї, за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають ОСОБА_2 та її син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За даними довідки Тернопільської ОДПІ, сума сукупного доходу приватного підприємця ОСОБА_2 за 2013 рік становить 72000 гривень.(а.с.85).

Згідно довідки Смиковецької сільської ради від 20.08.2014 року № 263, з листопада 2013 року, дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 зауважень щодо виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов'язків до сільської ради не поступало. Як встановлено в судовому засіданні, що дитина проживає як у батька, так і матері.

За даними довідки про доходи 28.05.2014 року сукупний дохід ОСОБА_1, який працює барменом у фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, за квітень-травень 2014 року становить 3428 грн. (а.с.127).

Згідно інформації наданої УМВС України в Тернопільській області від 29.10.2014 року, ОСОБА_1 вироком Тернопільського міськрайонного суду від 17.01.2013 року засуджений за вчинення правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до позбавлення волі строком на 4 роки з випробувальним терміном на 2 роки. Крім того, ОСОБА_1 перебував у розшуку як особа яка переховується від органів досудового розслідування, ОРС Тернопільського МВ № 2280 від 15.10.2005 р., КС № 173236 від 05.04.2005 р. за ст. 187 ч.1 КК, розшук знято 19.10.2005 р. (а.с. 99).

Відповідно до психолого-педагогічної характеристики, виданої Тернопільським навчально-виховним комплексом №7, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається в 1-Б класі даного закладу, дитина старанна, допитлива, весела, товариська, доглянута, забезпечена всім, що потрібно для навчання. Батько дитини приділяє належну увагу синові, цікавиться навчанням, в позаурочний час дитина відвідує спортивну секцію. (а.с.141).

Згідно довідки-характеристики на ОСОБА_2, виданої Великогаївською сільською радою, від 11.08.2014 року №296, за час проживання на території сільської ради неодноразово поступали скарги на ОСОБА_2 про порушення нею тиші та встановлених норм поведінки.

Як вбачається з довідки Великогаївської сільської ради від 26.11.2014 року, у жовтні 2013 року від ОСОБА_8 поступила скарга на гр. ОСОБА_2 на предмет порушення тиші останньою, інші скарги від сусідів чи односельчан на ОСОБА_2 протягом 2014 року не поступали.(а.с.129).

Із довідки КУТОНД від 26.02.2014 року вбачається, що ОСОБА_2 проведено протиалкогольне кодування терміном на 1 рік - до 26.01.2015 р., тобто термін закінчився.(а.с.126).

ОСОБА_2 на обліку в наркологічному кабінеті Тернопільського медичного об"єднання не перебуває. (а.с 86 зв.).

Згідно довідки виданої 16.04.2014 року Тернопільським дошкільним закладом №10, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 з 2008 року по січень 2014 року постійно відвідував даний - заклад, дитиною опікувалася матір ОСОБА_2, яка вчасно оплачувала за харчування дитини, приймала активну участь у святкових ранках, відвідувала батьківські збори. Батько дитини участі у оплаті за садок та утриманні сина не брав.(а.с.123).

Відповідно до ч.4,5 ст.19 СКУ - під час вирішення судом спорів про місце проживання дитини обов"язковою є участь органу опіки та піклування, який подає до суду письмовий висновок щодо розв"язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При обстеженні умов проживання родини ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 , встановлено, що сім"я проживає на 2 поверсі двоповерхового будинку, загальною площею 150 кв.м., складається з чотирьох кімнат, кухні, санвузла, прихожої. Будинок утримується у належному санітарно-гігієнічному стані. У всіх кімнатах зроблено євроремонт. Для дитини виділено дитячу та ігровий куток. Приміщення вмебльоване належним чином та обладнано відповідним інвентарем та побутовою технікою. На момент обстеження умов проживання дитина перебувала із батьком у с. Смиківці, Тернопільського р-ну.(а.с.26).

При обстеженні умов проживання родини ОСОБА_1 За адресою АДРЕСА_1 встановлено, що сім"я проживає в приватному одноповерховому будинку, який складається з 2 кімнат, кухні, коридору. Кімнати обладнані необхідними меблями та іншими предметами побутового вжитку, оргтехнікою.(а.с.27).

Згідно висновку органу опіки та піклування Тернопільської РДА №02-678/11 від 29.05.2014 р. - місце проживання дитини визначено з матір"ю ОСОБА_2.(а.с.27).

Комісія з питань захисту прав дитини Тернопільської районної державної адміністрації встановила, що батьки малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 офіційно працевлаштовані та мають стабільний заробіток, за місцями їх проживання для дитини створені належні побутові умови, однак враховуючи негативну характеристику матері, ухвалила висновок № 01-1149/11 від 21.08.2014 року, яким рекомендувала визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 за місцем проживання батька ОСОБА_1 по АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції критично оцінив висновок № 01-1149/11 від 21.08.2014 року Комісії з питань захисту прав дитини Тернопільської районної державної адміністрації, з яким погоджується колегія, про доцільність визначення місцем проживання дитини ОСОБА_5, за місцем проживання батька ОСОБА_1 по вул. за адресою АДРЕСА_1, оскільки даний висновок складений згідно негативної характеристики на ОСОБА_2, яка мала місце у 2012 р. і спростована матеріалами справи, зокрема, допитаними в суді свідками ОСОБА_10- дільничого інспектора, сусідів ОСОБА_11, ОСОБА_12, які охарактеризували ОСОБА_2 з позитивної сторони, як сусідку, так і матір. Крім того, допитані в судовому засіданні апеляційного суду свідки: голова В.Гаївської сільради ОСОБА_14, його заступник ОСОБА_15 ствердили, що поведінка ОСОБА_2 на протязі останніх двох років кардинально змінилася в кращу сторону: вона приділяє велику увагу синові, який постійно доглянутий, забезпечений всім необхідним, наділений великою материнською любов"ю. Алкогольні напої не вживає. Даних про порушення громадського порядку на має. Свідок ОСОБА_16 також підтвердила, що ОСОБА_2 приділяє велику увагу сину ОСОБА_1, який забезпечений всім необхідним для навчання та розвитку. При розмові з дитиною в коридорі суду, останній заявив, що мати з ним грається у різні ігри, а при згадці про батька дитина стає замкнутою, настороженою.

При постановлені висновку комісією щодо проживання дитини з батьком, не було взято до уваги те, що ОСОБА_1 був засуджений до позбавлення волі з умовно-достроковим звільненням, за вчинення правопорушення, що складають йому негативну характеристику, не враховано його побутові умови, не представлено ним правоустановлюючих документів на житло, матеріальне становище, прихильність сина до батька.

Проаналізувавши матеріали справи в сукупності, суд першої інстанції вірно врахував вимоги Конвенцій, інтереси та думку самої малолітньої дитини під час судового розгляду, яка висловила бажання щодо проживання разом з матір"ю в її будинку, де він народився і проживав з дня народження..

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції правильно звернув увагу і на те, що батько дитини у разі визначення місця проживання останньої з матір"ю не обмежений у своєму праві на спілкування з сином, турботу відносно нього та участі у його вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості із матір"ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду. ОСОБА_2 щодо спілкування батька з сином не заперечувала.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, давши належну оцінку обставинам справи, правильно застосував норми матеріального права, дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір"ю: інтереси та прихильність дитини до матері, його думку щодо проживання із матір"ю, яка приділяє йому більше уваги та любові і на протязі двох останніх років змінила кардинально відношення до сина, позитивно характеризується, має значно кращі житло-побутові умови та матеріальне становище, ніж батько. Врахувавши всі ці обставини та відносини, які склались між бувшим подружжям після розлучення, що негативно будуть впливати на сина, притягнення до кримінальної відповідальності батька, суд вірно відмовив у задоволенні позову про встановлення місця проживання дитини разом з батьком ОСОБА_1

Голослівними є посилання апелянта на вживання спиртних напоїв ОСОБА_2 і надалі, оскільки жодним доказом не підтверджено, а ,навпаки, спростовуються вище згаданими документами та поясненнями свідків.

Доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильність рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, на представлених доказах, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Т.С. Парандюк