РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Справа № 700/3368/15-ц

Провадження № 2/700/830/15

02 грудня 2015 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді: Пічкур С.Д.,

при секретарі: Сіденко Н.П.,

за участю позивачки: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Лисянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Почапинської сільської ради Лисянського району Черкаської області, про скасування рішення Почапинської сільської ради та визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним,

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про скасування рішення Почапинської сільської ради та визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що вона є власником будинку в с. Почапинці Лисянського району Черкаської області по вул. Шкільній, 6. У вказаному будинку вона проживала разом з чоловіком, ОСОБА_3. В 2005 році чоловік подав заяву про приватизацію присадибної земельної ділянки, але в звязку з його смертю, рішенням виконавчого комітету Почапинської сільської ради №44 від 06.06.2005 року їй дозволено приватизувати присадибну земельну ділянку, як власнику житлового будинку.

В 2014 році її стало відомо, що присадибна земельна ділянка, на якій розташований належний їй житловий будинок, приватизована її донькою, ОСОБА_2, що порушує право власності позивачки, за захистом якого вона звернулася до суду.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала та пояснила, що право власності на земельну ділянку вона набула за згодою позивачки, оскільки батько на все своє майно написав на неї заповіт. Позивачці від початку було відомо про приватизацію, а тому просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

Представник Почапинської сільської ради проти задоволення позову заперечив вказуючи, що сільською радою за згодою матері й доньки приватизовано присадибну земельну ділянку.

В судове засідання 02 грудня 2015 року відповідачка ОСОБА_2 та представник відповідача, Почапинської сільської ради не зявились. По час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Приймаючи до уваги, що позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу відповідно до ст. 224 ЦПК України у відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення.

Вислухавши пояснення сторін та свідків, вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та відповідні до них правовідносини суд виходить з наступного.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 серпня 2007 року, ОСОБА_1 є власником будинку в с. Почапинці Лисянського району Черкаської області по вул. Шкільній, 6.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯГ №626892 від 14 серпня 2006 року, виданого Почапинською сільською радою на підставі рішення №18 від 22 березня 2006 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,4455 га. для ведення особистого селянського господарства, в с. Почапинці Лисянського району Черкаської області.

Довідкою сільської ради №472 від 06 травня 2014 року підтверджується, що земельна ділянка площею 0,4455 га. в с. Почапинці по вул. Шкільній № 6, передана у приватну власність ОСОБА_2 згідно рішення виконавчого комітету №18 від 22 березня 2006 року.

Таким чином судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними спорудами в с. Почапинці по вул. Шкільній, 6, а власником земельної ділянки під даним будинковолодінням є відповідачка по справі, ОСОБА_2

Згідно архівного витягу з рішення Виконавчого комітету Почапинської сільської ради №44 від 06 червня 2005 року, в звязку з тим, що на момент розгляду заяви ОСОБА_3 він помер, рекомендувати дружині покійного написати заяву на приватизацію земельної ділянки та дозволити їй приватизувати земельну ділянку в межах 2 м. від забору з заходу, межу з півдня погодити з дирекцією школи.

З довідки Почапинської сільської ради №821 від 05.09.2014 року вбачається, що рішення від 22.03.2006 року №18 в архіві сільської ради не зберігається.

На запит суду Архівний відділ Лисянської РДА повідомив, що рішення Почапинської сільської ради «Про надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2» від 22 березня 2006 року на зберіганні у відділі відсутнє.

Свідок ОСОБА_4 суду повідомив, що в 2006 році комісія обміряла земельну ділянку ОСОБА_3 і він погоджував межі від школи, були присутні як позивачка так і відповідачка. ОСОБА_2 була більш активна, а тому він вважав, що землю приватизує відповідачка.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що в 2006 році він був присутній при обмірі земельної ділянки для приватизації земельної ділянки і ОСОБА_1 дала усну згоду на приватизацію земельної ділянки ОСОБА_2, але вона платила за оформлення сама і ніяких заяв не писала.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що в 2006 році до квітня місяця він працював сільським головою, але не памятає, що б ОСОБА_2 писала заяву на приватизацію земельної ділянки в с. Почапинці по вул. Шкільній, 6, щоб це питання розглядалось на сесії та приймались з цього приводу певні рішення. Рішення було про технічну інвентаризацію житлового будинку в с. Верещаки на ОСОБА_2

Відповідно до технічної документації по оформленню права власності на земельну ділянку площею 0,4455 га. для ведення особистого селянського господарства громадянці ОСОБА_2 в с. Почапинці Лисянського району, наявні виписки із рішення Почапинської сільської ради №18 від 22 березня 2006 року «Про приватизацію земельної ділянки», та «Про надання земельної ділянки» ОСОБА_2 загальною площею 0,4455 га. в с. Почапинці для ведення особистого селянського господарства. При цьому, оригінал даного рішення чи його архівна копія суду не надана, оскільки воно відсутнє на зберіганні як в архівному відділі так і в сільській раді.

Згідно погосподарської книги Почапинської сільської ради, житловий будинок з надвірними спорудами рахувався за головою двору, ОСОБА_3. Доказів прийняття спадщини за заповітом відповідачка суду не надала. Спірна земельна ділянка у користуванні відповідачки теж не перебувала.

Натомість, позивачка є власником житлового будинку з надвірними спорудами, і отримала свідоцтво про право власності на будинок після смерті чоловіка.

Відповідно до статті 116 ЗК України, в редакції яка діяла на час видачі спірного державного акту, тобто виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішення відповідно до законодавства питань регулювання земельних відносин, є виключною компетенцією сесії сільської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому, судом розяснено позивачу та відповідачам вимоги статей 10, 60 ЦПК України, та суд сприяв сторонам в отриманні доказів.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Сторонами не надано суду належних доказів звернення відповідачкою з заявою до сільської ради про надання їй у власність земельної ділянки, та доказів прийняття відповідного рішення уповноваженим органом про виділення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки в с. Почапинці Лисянського району Черкаської області по вул. Шкільній, 6.

Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належної їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі (яка діяла на час спірних правовідносин) - Державний акт на право власності на землю виготовляється на підставі - виписки з рішення відповідної ради або державної адміністрації про передачу у власність земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду.

Оскільки рішення уповноваженого органу про передачу земельної ділянки у власність відсутнє, виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯГ №626892 від 14 серпня 2006 року, ОСОБА_2 площею 0,4455 га. для ведення особистого селянського господарства, в с. Почапинці Лисянського району Черкаської області, підлягає визнанню недійсним.

Даний акт порушує право власності позивачки на житловий будинок в с. Почапинці по вул. Шкільній, 6, власником якого вона являється, але не є власником земельної ділянки під даним будинковолодінням, що не відповідає змісту ст. 120 ЗК України.

Висновок про те, що держаний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано, міститься у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-12цс13) та від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13).

Виходячи з викладених обставин, позов в частині визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку підлягає до задоволення. Разом з тим, суд не може визнати незаконним рішення сільської ради №18 від 22 березня 2006 року про надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2, оскільки таке рішення відповідним органом не приймалось.

Суд не може взяти до уваги посилання відповідачки на пропуск строку позовної давності, оскільки згідно наявних у справі письмових довідок сільської ради та заяв позивачки до сільської ради, про видачу оскаржуваного державного акту вона дізналася в квітні-травні 2014 року. Показання свідків не можуть бути взяті до уваги, оскільки згідно їх пояснень, на час обміру земельних ділянок в 2006 році в ході приватизації були присутні як позивачка так і відповідачка, але жодна з них відповідної заяви до сільської ради не писала, як про приватизацію так і про згоду на приватизацію земельної ділянки.

Відповідно до вимог ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З огляду на зазначене, суд вважає, що строк позовної давності позивачкою не пропущений.

Разом з тим, відповідачка ОСОБА_2 не позбавлена права на захист своїх спадкових прав згідно заповіту її батька, ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 2, 3, 6, 7, 8, 10, 18, 57, 157, 158, 159, 179, 196, 208, 209, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Почапинської сільської ради Лисянського району Черкаської області, про скасування рішення Почапинської сільської ради та визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним задовольнити частково.

Визнати недійсним державний акт серії ЯГ № 626898 від 14 серпня 2006 року на право власності на земельну ділянку площею 0,4455 га. в с. Почапинці Лисянського району Черкаської області, для ведення особистого селянського господарства, виданого на імя ОСОБА_2.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Повний текст рішення виготовлений 04 грудня 2015 року.

Головуючий - Пічкур С.Д.