Справа № 2/756/782/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

10 березня 2015 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Шумейко О.І.,

при секретарі - Мишковець М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю «Біофізика Україна», закритого акціонерного товариства «Склопак» про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки, скасування та визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_1, ТОВ «Біофізика Україна», ЗАТ «Склопак» про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки, скасування та визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у жовтні 2013 року між відповідачами ОСОБА_1 та ТОВ «Біофізика Україна» укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Оіл Рівер». Підставою для укладення такого договору стало, у тому числі, рішення зборів учасників ТОВ «Біофізика Україна» про придбання частки у статутному капіталі ТОВ «Оіл Рівер». З вказаного протоколу вбачається, що єдиним учасником ТОВ «Біофізика Україна» є ЗАТ «Склопак». Позивач вказує, що при вчиненні спірного правочину відповідачами були порушені положення ч. 2 ст. 141 ЦК України, за якими ТОВ «Біофізика Україна» не могло бути єдиним учасником ТОВ «Оіл Рівер».

Позивач вказує, що правочин з продажу частки у статутному капіталі не був спрямований на реальне настання правових наслідків, а тому є фіктивним, що тягне його недійсність. В обґрунтування такого твердження позивач посилається на те, що через досить короткий строк після купівлі частки у статутному капіталі засновник ТОВ «Оіл Рівер» прийняв рішення про перейменування товариства та припинення його діяльності.

Також позивач зазначає, що у червні 2008 року між банком та ТОВ «Укрсиб-Інвест» укладено кредитний договір, за яким банк надав на користь товариства кредит у розмірі 14230113,24 грн. У грудні 2010 року між позивачем та ТОВ «Оіл Рівер» було укладено договір про переведення боргу, відповідно до якого відбулася заміна первісного боржника.

Посилаючись на ст. ст. 203, 215, 234 ЦК України, позивач просить скасувати та визнати недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Біофізика Україна» (протокол від 01 вересня 2013 року № 07/1), на підставі якого ТОВ «Біофізика Україна» була придбана частка у статутному капіталі ТОВ «Оіл Рівер», визнати недійсним договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Оіл Рівер», що складає 100%, який був укладений 01 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Біофізика Україна».

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позов, просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував.

Відповідачі ТОВ «Біофізика Україна», ЗАТ «Склопак» у судове засідання явку своїх представників не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, заяв, клопотань на адресу суду не надіслали.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, повістку про виклик у судове засідання отримав, заяв, клопотань на адресу суду не надіслав.

За таких підстав, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

01 вересня 2013 року проведені загальні збори учасників ТОВ «Біофізика Україна», на яких учасником товариства - ЗАТ «Склопак» прийнято рішення про придбання частки у статутному капіталі ТОВ «Оіл Рівер» (), що складає 100% статутного капіталу в розмірі 35000 гривень, та уповноваження директора ТОВ «Біофізика Україна» ОСОБА_2 на підписання протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Оіл Рівер» про зміну складу учасників, місцезнаходження, найменування і директора та затвердження нової редакції статуту ТОВ «Оіл Рівер». Рішення загальних зборів учасників ТОВ «Біофізика Україна» оформлено протоколом від 01 вересня 2013 року № 07/1. (а.с.86)

23 вересня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до загальних зборів ТОВ «Оіл Рівер» із заявою про вихід зі складу учасників ТОВ «Оіл Рівер» та передачу своєї частки в статутному капіталі товариства в розмірі 35000 гривень, що становить 100% статутного капіталу товариства, на користь ТОВ «Біофізика Україна».

01 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Біофізика Україна» укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Оіл Рівер», відповідно до якого ОСОБА_1 передав у власність ТОВ «Біофізика Україна» частку у статутному капіталі ТОВ «Оіл Рівер» вартістю 35000 грн., що становить 100% статутного капіталу товариства. (а.с. 82-84)

У відповідності до положень ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно із ст. 83 ЦК України юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом.

Товариством є організація, створена шляхом об'єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Товариства поділяються на підприємницькі та непідприємницькі.

За правилами ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

За змістом ст. 100 ЦК України право участі у товаристві є особистим немайновим правом і не може окремо передаватися іншій особі. Учасники товариства мають право вийти з товариства, якщо установчими документами не встановлений обов'язок учасника письмово попередити про свій вихід з товариства у визначений строк, який не може перевищувати одного року.

Відповідно до ст. 140 ЦК України товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом. Учасники товариства з обмеженою відповідальністю не відповідають за його зобов'язаннями і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах вартості своїх вкладів.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, товариство з обмеженою відповідальністю не може мати єдиним учасником інше господарське товариство, учасником якого є одна особа. Особа може бути учасником лише одного товариства з обмеженою відповідальністю, яке має одного учасника.

За змістом ст. 147 ЦК України учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства.

Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» передбачено, що суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову. Право на звернення до суду з позовом про визнання недійсними рішень органів управління товариства мають лише ті його акціонери (учасники), які були акціонерами (учасниками) на дату прийняття рішення, що оскаржується.

Матеріалами справи підтверджено, що 01 вересня 2013 року на загальних зборах учасників ТОВ «Біофізика Україна» прийнято рішення про придбання частки у статутному капіталі ТОВ «Оіл Рівер» (), що складає 100% статутного капіталу товариства. За результатом проведення зборів учасником ТОВ «Біофізика Україна» - ЗАТ «Склопак», в особі директора ОСОБА_2, підписаний протокол № 07/1 від 01 вересня 2013 року.

Позивач вказує на порушення відповідачами ТОВ «Біофізика Україна» та ЗАТ «Склопак» приписів частини другої статті 141 ЦК України, зокрема, товариство з обмеженою відповідальністю не може мати єдиним учасником інше господарське товариство, учасником якого є одна особа. Оскільки єдиним учасником ТОВ «Біофізика Україна» є ЗАТ «Склопак», то при купівлі 100% статутного капіталу ТОВ «Оіл Рівер», відбулося порушення вимог ч. 2 ст. 141 ЦК України.

Незважаючи на вказані порушення вимог цивільного законодавства, позивач не може звертатися до суду з вимогами про визнання недійсними рішень органів управління товариства, в якому він не є учасником або акціонером. Позивач ПАТ «Марфін Банк» не володіє та не володів на час виникнення спірних правовідносин часткою у статутному капіталі вказаних товариств. Отже, такі позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» задоволенню не підлягають.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. (ст. 204 ЦК України)

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. При цьому, з'ясуванню підлягає, чи було порушено вимоги ст. 203 ЦК України в момент вчинення правочину, зокрема на дату укладення договору.

Згідно із ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства, позивач посилається на наступні обставини.

05 червня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є позивач, та ТОВ «Укрсиб-Інвест» укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав від банку кредит у розмірі 1750000 доларів США строком до 04 червня 2009 року.

29 грудня 2010 року між ПАТ «Марфін Банк», ТОВ «Укрсиб-Інвест» та ТОВ «Оіл Рівер» укладено договір про переведення боргу, відповідно до якого ТОВ «Оіл Рівер», як новий боржник, прийняло на себе зобов'язання з погашення кредиту у сумі 14230113,24 грн. строком до 28 лютого 2014 року.

У вересні 2013 року єдиним учасником ТОВ «Оіл Рівер» - ОСОБА_1 прийнято рішення про передачу своєї частки у статутному капіталі товариства у розмірі 35000 гривень, що становить 100% статутного капіталу, на користь ТОВ «Біофізика Україна». У зв'язку з чим 01 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Біофізика Україна» укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Оіл Рівер».

В подальшому відповідачем ТОВ «Біофізика Україна», як учасником ТОВ «Оіл Рівер», прийнято рішення про перейменування товариства на ТОВ «Українська нафтова компанія «Річ», зміну місцезнаходження юридичної особи та припинення діяльності товариства.

Запис про припинення юридичної особи за рішенням засновників внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців внесений 29 травня 2014 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року визнано протиправними дії державного реєстратора Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області щодо державної реєстрації припинення ТОВ «Українська нафтова компанія «Річ», відмінено державну реєстрацію припинення ТОВ «Українська нафтова компанія «Річ» (), запис від 29 травня 2014 року.

Оцінюючи докази, зібрані під час розгляду справи у їх сукупності, суд доходить висновку, що у позивача виникли договірні правовідносини з ТОВ «Оіл Рівер», яке в подальшому було перейменовано у ТОВ «Українська нафтова компанія «Річ». Вказане товариство неналежним чином виконувало свої зобов'язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, що спричинило звернення банку з позовом про стягнення заборгованості по кредиту в порядку господарського судочинства. Учасник товариства - позичальника не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а тому оспорюваний позивачем правочин щодо купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства не може вплинути на прав та інтереси позивача, оскільки такий правочин не тягне жодних юридичних наслідків для банку та позивач, у свою чергу, позбавлений можливості пред'явити вимоги щодо повернення кредиту до учасника ТОВ «Оіл Рівер».

Крім того, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Як убачається з матеріалів справи, оспорюваний правочин сторонами виконаний, в результаті його вчинення була проведена державна реєстрація зміни складу учасників товариства. Отже, договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Оіл Рівер» від 01 жовтня 2013 року не підлягає визнанню недійсним з підстав, передбачених ст. 234 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «Марфін Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки, скасування та визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства.

Керуючись ст.ст.4, 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю «Біофізика Україна», закритого акціонерного товариства «Склопак» про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки, скасування та визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства.

Заяву про перегляд заочного рішення відповідачем може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.І. Шумейко