Справа № 638/6315/15-ц
Провадження № 2/638/3774/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого: судді Грищенко І.О.

при секретарі: Самогньозд О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Дзержинський відділ Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, про визнання права власності на майно та звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В:

17.04.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1. Скасувати арешт, накладений згідно повідомлення державного виконавця Дзержинського районного відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 14.03.2006 року №03-22/6700 на квартиру АДРЕСА_1, що належить йому на праві власності.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.10.2013 року між ним та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 5364. При цьому в п. 4 договору зазначено, що квартира нікому іншому не продана, не відчужена іншим способом, не заставлена, під податковою заставою, в спорі та під забороною не перебуває. Маючи намір реалізувати право власника на відчуження квартири, він звернувся до приватного нотаріуса, який повідомив про наявність в Державному реєстрі прав, непогашеного обтяження на майно. Згідно даних інформаційної довідки №33426990 від 10.02.2015 року, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрах до 2013 року щодо спірної квартири, існує непогашене обтяження №3202951, яке виникло на підставі повідомлення державного виконавця Дзержинського відділу ДВС ХМУЮ №03-22/6700 від 14.03.2006 року. У зв'язку з тим, що він не має відношення до виконавчого провадження на підставі якого накладено арешт на дану квартиру та існування арешту порушує його права як власника спірної квартири, він вимушений звернутися з даним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився, направив представника ОСОБА_8, якого уповноважив представляти його інтереси в суді на підставі договору про надання правової допомоги.

Уповноважений представник позивача ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довірителя, просив позов задовольнити. В процесі розгляду справи подав письмові пояснення, в яких зазначив, що арешт на спірну квартиру було накладено у 2006 році державним виконавцем Дзержинського відділу ДВС ХМУЮ ОСОБА_3 за виконавчим провадженням, боржником за яким була ОСОБА_2. ОСОБА_7 не є стороною даного виконавчого провадження та не має до нього відношення, тому застосування такого обтяження є порушення його суб'єктивних прав та законних інтересів. В судове засідання 02.12.2015 року уповноважений представник позивача не з'явився, просив справу розглядати у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, подала письмову заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. До заяви додала копію акту державного виконавця від 20.12.2005 року про відсутність майна, що належить боржнику ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2; копію витягу з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна; копію квитанції про сплату заборгованості КС "Самопоміч" та копію заяви від 26.05.2009 року про відсутність в неї кредитних зобов'язань перед КС"Самопоміч".

Представник третьої особи Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, в судове засідання не з'явився, про причину неявки не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Подав письмові пояснення, де зазначив, що згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 та відносно ОСОБА_7 на виконанні в ДВ ДВС ХМУЮ не перебували та не перебувають.

Суд, дослідивши матеріали справи та докази, наведені в обґрунтування позову, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом справи встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.10.2013 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за № 5364, ОСОБА_7 на праві власності належить квартира АДРЕСА_3

В п. 4 договору зазначено, що квартира нікому іншому не продана, не відчужена іншим способом, не заставлена, під податковою заставою, в спорі та під забороною не перебуває.

Маючи намір реалізувати право власника, направлене на відчуження квартири, позивач звернувся до приватного нотаріуса, який повідомив про наявність в Державному реєстрі прав не погашеного обтяження на майно.

Згідно даних інформаційної довідки №33426990 від 10.02.2015 року, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрах до 2013 року щодо квартири АДРЕСА_1, існує непогашене обтяження №3202951, яке виникло на підставі повідомлення державного виконавця Дзержинського відділу ДВС ХМУЮ №03-22/6700 від 14.03.2006 року.

На виконання ухвали суду від 21.08.2015 року про витребування доказів, Першою державною Харківською нотаріальною конторою надано копії документів, на підставі яких було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, а саме: повідомлення про реєстрацію арешту та заборони на відчуження нерухомого майна №12819 від 12.05.2006 року, повідомлення про накладення заборони відчуження об'єктів нерухомого майна №03-22/6700 від 14.03.2006 року, витяг про реєстрацію а Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 12.05.2006 року, що підтверджують той факт, що заборону на відчуження спірної квартири було накладено на той момент, коли її власником була ОСОБА_2

Відповідачем ОСОБА_2 було надано письмові докази, на підтвердження того, що вона являлася власником квартири АДРЕСА_1 на момент накладення арешту на спірну квартиру та вжиття таких заходів було здійснено на виконання кредитних зобов'язань, що існували між нею та КС "Самопоміч", які ОСОБА_2 було виконано, що підтверджується заявою КС "Самопоміч" від 26.05.2009 року №91 та копією квитанцій до прибуткового касового ордеру №763 та 762 від 26.05.2009 року.

В подальшому відповідачем ОСОБА_2 квартиру було відчужено на користь інших осіб.

На даний час власником спірної квартири являється позивач ОСОБА_7, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.10.2013 року, копію яких долучено до матеріалів справи.

Згідно з положеннями ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, а отже правом знімати арешт накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець не наділений.

Відповідно до вимог п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно.

Згідно з положеннями ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з положеннями ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Вимогами ст.. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, наявність на теперішній час в єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна обтяження, у виді арешту, накладеного на квартиру АДРЕСА_1 порушує права позивача, як власника спірного нерухомого майна, тому позовні вимоги в частині скасування арешту підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи.

Відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Що стосується вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на спірну квартиру, така вимога не підлягаю задоволенню, оскільки договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, є дійсним, в судовому порядку не оспорювався.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 334 ЦК України - якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Таким чином, право власності ОСОБА_7 на квартиру виникло на правовій основі, підстав для повторного визнання права власності за позивачем не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 321, 334, 391 ЦК України, ст.ст. 50, 54, 60 ЗУ «Про виконавче провадження», , суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений згідно повідомлення державного виконавця Дзержинського районного відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 14.03.2006 року №03-22/6700 на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту одержання його копії.

Суддя: І.О.Грищенко