РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12650/15-ц

пр. № 2/759/5473/15

16 листопада 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Бандури Н.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Автотранспортник» про визначення порядку користування квартирою,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 р. позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить суд виділити у володіння та користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 18,5 кв.м., у квартирі АДРЕСА_1; виділити у володіння та користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 12 кв.м., у квартирі АДРЕСА_1; залишити у спільному користуванні кухню площею 7,1 кв.м., ванну кімнату площею 2,1 кв.м., вбиральню площею 1 кв.м., коридор площею 8 кв.м., ОСОБА_1 та ОСОБА_2. зобов'язати Житлово-будівельний кооператив «Автотранспортник» розділити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються за адресою: АДРЕСА_1 відкривши на ім'я ОСОБА_1 особовий рахунок на ізольовану кімнату, житловою площею 18,5 кв.м., та відкривши на ім'я ОСОБА_2 особовий рахунок на ізольовану кімнату, житловою площею 12 кв.м., у відповідності до вищезазначеного порядку користування цією квартирою, аргументуючи тим, що позивач та відповідач проживають разом в одній квартирі за адресою: АДРЕСА_2, однак між ними виник спір стосовно спільного користування, володіння та розпорядження квартирою та відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних послуг у зв'язку з чим ОСОБА_1 звернувся до ЖБК «Автотранспортник» із вимогою про розподіл особових рахунків та відповіді не отримано та до відповідача з пропозицією аби той звернувся до ЖБК «Автотранспортник» з вимогою про розподіл особових рахунків, а також визначити порядок у користуванні спільною квартирою, однак відповіді теж не отримав.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також на порушення його прав як співвласника майна.

Відповідач у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, оскільки вважає їх безпідставними.

Представник третьої особи будучи належним чином повідомленим про день, час та місце проведення судового засідання у відповідності до вимог ст.76 ЦПК України, свого права на участь у ньому не використав, надіславши на адресу суду заяву щодо розгляду справи без його участі (а.с.25, 28, 31, 32).

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки від 10.06.2015 р. за КВ-2015 № 17766 КП БТІ вбачається, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована: ? частка за ОСОБА_1 на підставі довідки виданої ЖБК «Автотранспортник» 30.04.1993 р. за № 18; 1/8 частка заАвраменко ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 24.11.2009 р. за № 3-3088 КМДК № 12 та 3/8 частини ОСОБА_2 належить на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 24.11.2009 р. за № 3-3097 КДНК за № 12 (а.с.5).

Згідно про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 3.3088 від 24.11.2009 р. спадкоємцем ? частки майна гр. ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р. є ОСОБА_1, спадкове майно складається з ? частки квартири під АДРЕСА_1, що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності, виданого Першою КДНК 30.01.1996 р. за реєстровим № 20-159 та зареєстрованого у Київському міському бюро технічної інвентаризації 22.09.2009 р. за № 903 (а.с.6).

Згідно витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ? та 1/8 частки вищезазначеної кваритри належить ОСОБА_1 (а.с.7).

Як вбачається із технічного паспорту квартира АДРЕСА_1 розташована на 4 поверсі 9 поверхового будинку та складається з 2 кімнат житловою площею 30,5 кв.м., у тому числі 1-а кімната 12,0 кв.м., 2-а кімната 18,5 кв.м., кухня площею 7,1 кв.м., вбиральня площею 1,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,1 кв.м., коридору площею 8,0 кв.м., обалднена балконом 1,8 кв.м. (а.с.9,10).

Відповідно до довідки КП БТІ від 24.06.2015 р. КВ-2015 за № 18995 про показники обєкта нерухомого майна вищезазначена квартира має такі показники: загальна площа 50,5 вк.м., жилова площа 30.5 кв.м. (а.с.11).

Квартира АДРЕСА_1 згідно довідки форми №3 ЖБК «Автотранспортник» від 18.12.2014 р. належить на праві приватної власності ОСОБА_1 5/8 частки та ОСОБА_2 3/8 частки (а.с.12).

Власником особового рахунку за вищевказаною адресою є ОСОБА_1 (а.с.33).

Позивачем 30.07.2015 р. на адресу відповідача надсилався лист стосовно надання письмової згоди для встановлення порядку користування квартирою та просив здійснити розподіл особового рахунку на оплату житлово-комунальних послуг шляхом звернення до ЖБК «Автотранспортник» , однак відповіді від відпвідача не надійшло (а.с.13-15).

Також позивач звертався 30.07.2015 р. до ЖБК «Автотранспортник» з метою розподілу особового рахунку на оплату житлово-комунальних послуг між позивачем та відповідачем, однак на вказане зверненян відповіді не було (а.с.16-18).

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи документами та поясненнями позивача.

Пунктом 10 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572 передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири в разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати.

Як вбачається зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізованого опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Ст. 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереженні спільного майна, у сплаті податків, зборів, обов'язкових платежів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).

Частинами 1-3 статті 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

В силу наведеної норми сторони мають право вимагати надання їм у володіння та користування тієї частини квартири, яка відповідає їх частці у праві спільної часткової власності, тобто по 1/3 кожному.

Стаття 150 ЖК України встановлює право громадян, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуватися ним (нею) для особистого проживання.

Частиною 4 статті 9 ЖК України закріплено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном ( ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як зазначено в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

У відповідності до наведених норм законодавства, сторони мають право на надання їм у володіння та користування тієї частини спільної квартири, яка відповідає їхній частці у праві спільної часткової власності, вони мають право користуватися нею для особистого проживання і підстави для обмеження цих прав відсутні.

Позивач маює право на володіння і користування тією частиною спільної квартири, яка відповідає їх частці у праві спільної часткової власності, вони мають право користуватися нею для особистого проживання і підстав для обмеження цих прав немає.

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 150 Житлового кодексу України, ст. ст. 317, 319, 321, 355-358, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 179, 209, 212, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Автотранспортник» про визначення порядку користування квартирою задовольнити.

Виділити у володіння та користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 18,5 кв.м., у квартирі АДРЕСА_1.

Виділити у володіння та користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 12 кв.м., у квартирі АДРЕСА_1.

Залишити у спільному користуванні кухню площею 7,1 кв.м., ванну кімнату площею 2,1 кв.м., вбиральню площею 1 кв.м., коридор площею 8 кв.м., ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Зобов'язати Житлово-будівельний кооператив «Автотранспортник» розділити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються за адресою: АДРЕСА_1 відкривши на ім'я ОСОБА_1 особовий рахунок на ізольовану кімнату, житловою площею 18,5 кв.м., та відкривши на ім'я ОСОБА_2 особовий рахунок на ізольовану кімнату, житловою площею 12 кв.м., у відповідності до вищезазначеного порядку користування цією квартирою.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: