22-ц/775/486/2015(м)
Головуючий у 1-й інстанції Костромітіна О.О.
Суддя-доповідач Сорока Г.П. Категорія 50
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого - Сорока Г.П.,

суддів - Зайцевої С.А., Соломахи Л.І.

при секретарі - Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам та пені, третя особа Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

17 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам та пені, третя особа Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції (далі Орджонікідзевський ВДВС), який в подальшому уточнив та змінив, і в остаточній редакції позову просив стягнути на його користь заборгованість по аліментам, що утворилась станом на 01.08.2014 року, у розмірі 10 412, 92грн., пеню за прострочу сплати аліментів, яка станом на 10.12.2013 року становить 7 620,08грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він знаходився у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20.11.2004 року. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на теперішній час проживає з ним. На його користь були стягнуті з відповідачки на утримання доньки аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 08.05.2013 року. Відповідачка аліменти за весь період часу виплатила тільки один раз в листопаді 2013 року в розмірі 100грн. В результаті чого станом на 01.08.2014года заборгованість по аліментам становить 10 412,92грн. Також вважає, що відповідачка повинна йому сплатити пеню за прострочку сплати аліментів, оскільки заборгованість по аліментам утворилася з її вини.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду в місті Маріуполі Донецької області від 31 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам, третя особа Орджонікідзевський ВДВС задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню за несплату аліментів за період з 08.05.2013 року по 27.06.2013 року в розмірі 188,50грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Також стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовій збір у розмірі 243,60 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідачки на його користь заборгованість по аліментам у розмірі 10412,92грн. та пеню за прострочку виплати аліментів в сумі 7620,08грн. При цьому посилається на необґрунтованість висновків суду, порушення норм матеріального та процесуального права.

Представник третьої особи - Орджонікідзевського ВДВС в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Тому, виходячи з положень ст.305 ЦПК України, колегія суддів розглянула справу у відсутності представника т третьої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, який доводи апеляційної скарги підтримав, просив скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, заперечення відповідачки ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_5, які просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідачки утворилась заборгованість по сплаті аліментів за період з 08.05.2013 року, яка станом на 01.08.2014 року згідно розрахунку державного виконавця складає 10412,92грн., а також того, що несплата аліментів відповідачкою була наслідком її тяжкої хвороби, яка продовжує тривати по теперішній час, тому дійшов до висновку, що право на неустойку у отримувача аліментів не виникло за період з 28.06.2013 року по теперішній час. Разом з тим, виходячи з того, що відповідачем не надано суду доказів про наявність особливих умов несплати нею аліментів на користь позивача з 08.05.2013року по 27.06.2013 року, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення саме за цей період у розмірі 188,50грн.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення заборгованості по аліментам, суд виходив з того, що позивачем в позовній заяві заявляється вимога про стягнення заборгованості по аліментам, а не оспорюється розмір виниклої заборгованості, та аліменти стягуються з відповідача за виконавчим листом, а не за її заявою, тому ця заборгованість повинна погашатися в межах виконавчого провадження і не може бути стягнута за рішенням суду.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційного оскарження колегія суддів з висновками суду погоджується з наступних підстав.

Заборгованість по аліментам, які стягуються відповідно до ст.187 СК України, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Вказана норма права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, відповідно до ст.187 СК України.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч.7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі виникнення спору про їх розмір.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

З огляду на наведене суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості по аліментам, оскільки між сторонами не виникло спору щодо розміру заборгованості по аліментам, яка була нарахована державним виконавцем.

Наведені в апеляційній скарзі доводи позивача не дають підстави вважати, що до такого висновку суд дійшов не у відповідності з обставинами справи та у порушення вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст.196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджений за рішенням суду аліментів виникає з часу набуття рішенням суду законної сили та не пов'язується з дотриманням державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження», тобто з моментом (часом) відкриття виконавчого провадження.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року № 6-81цс13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Судом встановлено, це підтверджується матеріалами справи та не оспорюється сторонами, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19.08.2013 року шлюб між позивачем ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_3 розірвано. Визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 аліменти в розмірі ? частині всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 08.05.2013 року. Рішення суду набрало законної сили 30.08.2013 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14.04.2014 року, яке було залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 04.06.2014 року, зменшено розмір аліментів, та визначено їх у твердій грошовій сумі у розмірі 300грн. щомісячно.

Таким чином, у відповідачки виникло зобов'язання по сплаті аліментів на дитину на користь позивача у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) з дня набрання рішенням суду від 19.08.2013 року законної сили, тобто з 30.08.2013 року, а в розмірі по 300грн. щомісячно - з 04.06.2014 року. Відповідно з цього часу у позивача виникає право на стягнення неустойки за прострочення виплати аліментів. На момент ухвалення судом рішення та набрання ним законної сили у відповідачки уже була наявна заборгованість зі сплати аліментів за період з 08.05.2013 року, яка утворилася не з її вини.

Згідно довідок Орджонікідзевського ВДВС виконавчий лист №2/265/1701/13 від 05.09.2013року, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя, перебуває на виконанні у відділі ДВС, боржник аліменти сплачує частково. Загальна сума заборгованості за аліментами, які повинен отримувати ОСОБА_2 на утримання доньки, станом на 10.12.2013року складає 6069,59грн., станом на 01.08.2014року складає 10412,92грн.

З урахуванням наведеного, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційного оскарження, виходячи з того, що відповідачка погодилась з рішенням суду в частині стягнення з неї на користь позивача пені за несплату аліментів за період з 08 травня по 27 червня 2013 року в сумі 188,50грн., колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування рішення суду в даній частині задоволення позову, а доводи апеляційної скарги позивача щодо незгоди з розміром стягнутої судом пені за цей період колегія суддів до уваги не приймає у зв'язку з їх необгрунтованістю.

Судом також встановлено і це підтверджується довідкою КУ «ЦПМСП №6» від 02.10.2013 року №485, витягом №216 з медичної картки КЛПУ МПТД стаціонарного лікування від 26.11.2013 року відповідачка ОСОБА_3 у період з 28.06.2013 року по 06.08.2013 року перебувала на амбулаторному лікуванні з приводу правосторонньої пневмонії, а з 09.08.2013 року по 26.11.2013 року перебувала на стаціонарному лікуванні з приводу захворювання на туберкульоз.

Заперечуючи проти позову про стягнення пені (неустойки), відповідачка стверджувала, що заборгованість утворилась не з її вини, оскільки вона не могла працювати із за виявленого захворювання при проходженні медичної комісії для працевлаштування до закінчення лікування, оскільки захворювання на туберкульоз перешкоджало цьому.

Позивач не заперечує, що відповідачка не могла отримувати доходи та сплачувати аліменти під час стаціонарного лікування з приводу туберкульозу та погоджується з рішенням суду про відмову у стягненні пені за період перебування відповідачки на стаціонарному лікуванні, про що зазначив в апеляційній скарзі і це визнав в судовому засіданні апеляційного суду.

Як вбачається зі справи, вимоги про стягнення пені (неустойки) на підставі ст.196 СК України позивачем пред'явлено до відповідачки на суму 7620,08грн., що утворилась станом на 10.12.2013 року (а.с.2-4).

Змінюючи позовні вимоги щодо розміру заборгованості по аліментам станом на 01.08.2014 року, позивач в особі його представника ОСОБА_6 вимоги про стягнення пені не змінив, залишивши ці вимоги без зміни (а.с.99).

Зі справи також вбачається, що рішенням суду від 19.08.2013 року про стягнення аліментів не визначено строк проведення щомісячних платежів. У зв'язку з цим строк проведення щомісячних платежів по сплаті аліментів за рішенням суду має визначатися відповідно до вимог ст.69 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що перерахування періодичних щомісячних платежів повинно бути проведеним до 10 числа кожного місяця, наступного за звітним.

З огляду на наведене відповідачка зобов'язана була сплатити аліменти за листопад 2013 року до 10.12.2013 року, за грудень 2013 року до 10.01.2014 року.

Виходячи з того, що позивач заявив вимоги до відповідачки про стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів станом на 10.12.2013 року, у нього відсутнє право на стягнення пені за несплату аліментів за листопад та грудень 2013 року, оскільки станом на 10.12.2013 року за ці місяці прострочення виплати аліментів відсутнє.

За таких обставин, з урахуванням того, що вина відповідачки в утворенні заборгованості по аліментам за період з дня набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили по 26.11.2013 року відсутня і з цим погодився відповідач, та враховуючи те, що за період до набрання рішенням суду законної сили і за листопад та грудень 2013 року станом на 10.12.2013 року право на стягнення пені у позивача не виникло, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення пені за період з 28.06.2013 року по 10.12.2013 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що з урахуванням положень ст.21 Закону України «Про протидію захворювання на туберкульоз» про те, що листок непрацездатності не може бути виданий більш як на 10 місяців, сплив яких закінчився 09.06.2014 року, і у суду була можливість стягнути пеню за період після 10.06.2014 року по день постановлення рішення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, розглядаючи справу відповідно до ст.11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог, у суду першої інстанції були відсутні підстави для надання правової оцінки діям відповідачки щодо причин несплати заборгованості по аліментам, що виникла після 10.12.2013 року, та стягнення за цей період пені (неустойки). Однак, наявність оскаржуваного рішення суду не позбавляє позивача права повторно звернутись до суду з аналогічним позовом про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за період після 10.12.2013 року.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не випливають з обставин справи, ніякими доказами не підтверджені, не мають правового значення для справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та в межах доводів апеляційного оскарження на підставі доказів, наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді : Зайцева С.А.

Соломаха Л.І.