Справа №591/3911/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/2204/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

01 грудня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І. ,

при секретарі судового засідання - Чуприні В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 29 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 29 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись з рішенням суду позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити рішення по суті позовних вимог. В обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він є інвалідом і отримує значно меншу пенсію, ніж отримував заробітну плату, на його утриманні перебуває малолітній син ОСОБА_5, непрацююча дружина та її хвора мати, ці факти не були враховані судом при визначенні розміру аліментів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_4, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи з 13 червня 1992 року по 10 жовтня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Згідно з рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 11 лютого 2010 року, з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання 2-х дітей: сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до їх повнолітня, на користь ОСОБА_10, починаючи стягнення з 16 грудня 2009 року.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 06 травня 2010 року, вказане рішення змінено в частині визначення розміру аліментів та стягнуто з ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 частини його доходу на утримання двох дітей (а.с.11, 53-55).

З 16 січня 2008 року ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11, з якою мають спільного сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, з якими спільно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.7, 9, 64).

Згідно з довідки до Акта огляду МСЕК серії КИО-1 №0408541 від 30 вересня 2013 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, встановлена третя група інвалідності на строк до 01 жовтня 2014 року (а.с.16).

11 березня 2013 року ОСОБА_3 звільнився з роботи за станом здоровя (а.с.17).

Відповідно до положень ст.180 СК України, батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших дітей, непрацездатних батьків; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З'ясувавши усі обставини справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених ст.192 СК України для зменшення розміру аліментів і колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Будь-яких доказів щодо зміни матеріального стану або погіршення стану здоров'я ОСОБА_3 з часу ухвалення рішення, яким визначено розмір аліментів позивачем не надано ні під час розгляду в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що судом, не враховано його стан здоров'я та матеріальне становище є безпідставними, оскільки позивач є працездатною особою, за станом здоровя обмежень у працевлаштуванні не має, а тому не вбачається обєктивних перешкод для одержання доходів від трудової діяльності і виконання обовязку по утриманню сина до досягнення ним повноліття. Крім того, з наданих апелянтом документів, а саме свідоцтва про хворобу, довідки до акту огляду МСЕК (а.с.13-16) не вбачається погіршення стану його здоров'я, інвалідність позивачу була встановлена у 2013 році і до 30 вересня 2014 року і доказів про те, що на момент подачі позову про зменшення розміру аліментів апелянт є інвалідом, суду надано не було.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на те, що на його утриманні знаходиться малолітня дитина від другого шлюбу та дружина яка не працює, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки на час ухвалення рішення апеляційного суду Сумської області від 06 травня 2010 року, яким був змінений розмір аліментів, визначений рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11 лютого 2010 року та стягнуто з ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 частини його доходу, вже існували ці обставини, на які посилається позивач ОСОБА_3 при зверненні до суду з позовом про зменшення розміру аліментів і ці обставини були враховані судом при ухваленні зазначених судових рішень і саме з цих підстав рішення суду першої інстанції було змінено рішенням апеляційного суду в частині розміру стягнутих аліментів, шляхом його зменшення з 1/3 частини до 1/4 частини його доходу (а.с.53-54).

Також відхиляються і доводи апелянта стосовно того, що суд першої інстанції не врахував тих обставин, що позивач постійно повинен нести витрати по лікуванню сина ОСОБА_5, оскільки доказів на підтвердження цих обставин, позивачем суду надано не було.

Доводи апелянта про те, що його колішня дружина ОСОБА_4 продала квартиру, яку він передав їй безкоштовно та отримала від цього дохід, а також те, що його донька ОСОБА_6 на час сплати ним аліментів знаходилася на утриманні іншого чоловіка, з яким проживала у незареєстрованому шлюбі, колегіє суддів відхиляються і до уваги не приймаються, оскільки доказів продажу відповідачем ОСОБА_4 квартири та отримання нею доходу, а також доказів утримання доньки іншим чоловіком, апелянтом суду не надано, а ці його доводи є припущенням.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував тих обставин, що на його утриманні також перебуває хвора мати другої дружини, колегія суддів до уваги не бере та відхиляє, оскільки ці обставини не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи, доказів такого утримання та фактичного надання матеріальної допомоги ні суду першої ні апеляційної інстанції позивачем надано не було, мати другої дружини позивача ОСОБА_3 не є утриманцем позивача ОСОБА_3 в розумінні норм СК України та крім того отримує пенсію.

Посилання апелянта на те, що він після досягнення донькою повноліття повинен був сплачувати аліменти у меншому розмірі, а не 1/4 частини його доходу, колегією суддів до уваги не приймаються та відхиляються, оскільки апелянт після досягнення донькою повноліття, не звертався до суду з вимогами про зменшення розміру аліментів, а тому повинен був сплачувати аліментів у розмірі визначеному рішенням суду від 06.05.2010 року.

Інших обставин погіршення матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я як платника аліментів, що передбачено ст.192 СК України, позивачем ОСОБА_3 не наведено.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо безпідставності заявлених позовних вимог про зменшення розміру аліментів, визначеного судом.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються вони на обставинах, які встановлені в судовому засіданні, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства, рішення суду відповідає вимогам ст.ст.213, 214 ЦПК України, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає, тому відповідно до частини 1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -