10.03.2015 Справа № 756/6669/14-ц
Унікальний номер 756/6669/14-ц
Справа № 2/756/154/15
РІШЕННЯ

Іменем України

06 березня 2015 року Оболонський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Богдан О.О.

при секретарі Сергутіні В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

у травні 2014 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 2006 року. В шлюбі народилась дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час шлюбу відповідач не утримував матеріально сім»ю, не мав постійного та офіційного місця роботи, не бажав працювати. Оскільки у сім»ї не було коштів, їм постійно допомагали їх батьки.

Крім того, ОСОБА_2 постійно грав на гральних автоматах, тоталізаторах і програвав, спочатку гроші, а згодом почав виносити з квартири речі. З цього приводу між сторонами виникали конфлікти, сварки.

Коли позивачка знаходилася в пологовому будинку два тижні на збереженні вагітності, а потім при пологах, відповідач жодного разу не відвідав її, не телефонував, оскільки не бажав народження дитини і наполягав на тому, щоб вона перервала вагітність. У зв»язку з цим відразу після народження дитини сторони жили порізно, позивачка з дитиною - у своїх батьків, а відповідач - у своїх.

Позивачка зазначає, що не працювала певний час, оскільки знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років і їм з дитиною не вистачало коштів на нормальне існування. Позивачка неодноразово просила відповідача припинити програвати гроші та майно та влаштуватися на роботу, але ці прохання були проігноровані. Саме з цих причин позивачка припинила шлюбіно-сімейні стосунки з відповідачем та у 2008 році звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини.

Через деякий час відповідач просив про примирення і заради збереження сім»ї вона поновила стосунки. Відповідач в свою чергу обіцянок не дотримався, не працював, своє ставлення до сім»ї не змінив і у 2011 році позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.03.2011 року шлюб між сторонами розірвано.

Дочка ОСОБА_3 зареєстрована та постійно проживає з матір»ю за адресою: АДРЕСА_1, а відповідач проживає з батьками у АДРЕСА_2.

Після розірвання шлюбу позивачка ніколи не перешкоджала батьку своєї дитини бачитись з нею, приймати участь у її вихованні та утриманні.

Разом з тим, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків стосовно утримання та виховання дитини і з грудня 2007 року вона не отримала жодного разу аліменти на утримання дитини.

Дочка з 2010 року відвідує дитячий дошкільний заклад №780 Деснянського району м. Києва, займається хореографією, відвідує додаткові заняття. Відповідач не тільки ухиляється від матеріального утримання дочки та її виховання, а ще й шкодить здоров»ю, фізичному та психічному розвитку дитини.

Протягом сімейного життя та по даний час відповідач, находячись в агресивному стані, неодноразово влаштовував скандали, бійки, під час яких у 2007 році, знаходячись в квартирі, де позивачка проживає разом з дитиною, зламав дитячі меблі, побив батька позивачки, неодноразово погрожував їй фізичною розправою, що відбувалося в присутності дитини.

Дії відповідача змушували її неодноразово викликати співробітників правоохоронних органів та звертатись до них з заявами.

Мали місце неодноразові випадки, коли відповідач не узгодивши з нею день та час зустрічі з дитиною, забирав її за своїм місце проживання та тримав багато днів, тим самим порушуючи встановлений графік її життя.

Така поведінка відповідача призвела до страху дитини перед ним, недовіри та небажання з ним бачитися.

12.01.2013 року відповідач, як завжди забрав дитину на вихідні, а потім заявив, що вона буде жити з ним, хоча ніяких умов для проживання дитини не створив. Бітьки відповідача були категорично проти таких його дій, знаючи про те, що їх син не буде займатися дитиною, оскільки він не може утримувати себе.

Дитина кожного вечора, коли знаходилась у відповідача, телефонувала матері зі сльозами і просилася додому. Під час перебування у бітька у січні 2013 року дитина не відвідувала дитячого дошкільного закладу, занять з хореографії та занять з дошкільної підготовки, за які сплачує позивачка особисто, що негативно впливало на її розвиток.

Завдяки співробітникам міліції Деснянського РУГУ МВС України в м. Києві 24.01.2013 року дитину повернули додому, причому у тій самій білизні, в якій він її забрав і брудною. Дитина розповідає, що у батька з запахом шкарпетки та постіль і що він постійно п»є пиво та палить цигарки. Позивачка зазначає, що відповідач не дотримується елементарних норм гігієни, ходить брудним, неохійним, зловживає спиртними напоями, палить у присутності дитини. Не дотримується норм гігієни і щодо дівчинки.

Після цього дитина повернулась до дому налякана. Тільки задзвонить здвінок у двері або по телефону, дочка з криком «це папа» ховалася за ялинку.

Оскільки дитина перебувала у стресі, позивачка була вимушена звернутися до психолога. 30.01.2013 року психолог в заключенні порекомендував гармонізувати міжособисті відносини в сім»ї для того , щоб підвищити рівень самостійності і вневненості в собі у дитини і зникненню внутрішніх страхів.

Виконати рекомендації психолога виявилось неможливим, оскільки з 01 по 08.02.2013 року батько дитини кожен день з раннього ранку до пізньої ночі стояв під дверима нашої квартири або біля ліфта, а в ніч з 07 на 08.02.2013 року навіть ночував під ліфтом, щоб нікого не пропустити з нашої квартири. Він не впускав нікого до квартири, застосовував фізичну силу до позивачки та її батька, не пускаючи додому та в ліфт, бив ногами в двері серед ночі або по дверній ручці, виключав в загальному коридорі світло в квартирі, внаслідок чого вони з дитиною сиділи в темряві, перерізав всім сусідам телевізійний кабель, зламав дверний замок, обписав всі стіни на ліфтовій площадці непристойними словами, погожував, що не дасть спокою. У зв»зку з такими діями відповідача викликалась міліція.

08.02.2013 року позивачці з дитячого садочку зателефонували і повідомили, що за ОСОБА_4 прийшов батько, а вона плаче і не хоче з ним іти. Позивачка на таксі приїхала до садочка, де дитина плакала в присутності вихователів та дітей, які хором казали, що вона не хоче з батьком іти. Позивачка вмовила дитину не плакати та, коли вони вийшли з садочка, відповідач вихопив дитину з її рук та втік з нею. Дитина перебувала у батька з 08.02 по 17.02.2013 року. Протягом цього часу відповідач їй телефонував до 100 разів на день та погрожував, що вона не побачить дитину. Позивачка вкотре зверталась до Деснянського РУГУ МВС України в м. Києві та 17.02.2013 року їй вдалось забрати дитину додому.

14.03.2013 року відповідач переслідував матір позивачки та дочку, вчинив психологічний тиск, застосовував фізичну силу, намагаючись відірвати дитину від бабусі, за шию якої вона вхопилася. Знову викликався наряд міліції.

28.04.2013 року біля дитячої школи мистецтв по просп. Маяковського, 39 в м. Києві відповідач всупереч волі позивачки та дитини, схопив останню, відвіз до себе та тримав до 23.02.2013 року. Дитина не відвідувала навчальних та виховних закладів.

Відповідач не створив дитині жодних належних умов для проживання. В кімнаті, де він проживає знаходиться лише один диван, на якому він спав з дочкою. Позивачка зазначає, що у квартирі він проживає з батьками, двері в усі кімнати закриваються на замки, оскільки він виносить речі з дому.

03.05.2013 року відповідач провів з дитиною на спеці, не одягнувши головного убору, внаслідок чого дитина захворіла, піднялась температура, її нудило. Тітка відповідача зателефонувала позивачці і просила забрати хвору дитину, на що відповідач сказав, що вона зовсім не хвора. Крім того, відповідач інколи повертався з дитною вночі, залишав її з іншими людьми.

Весь цей час позивачка зверталась до прокуратури та МВС України, в службу дітей Оболонської райдержадміністрації з заявою посприяти поверненню дитини додому і тільки 23.05.2013 року вона змогла повернути дитину.

В той же день, коли позивачка привезла дочку додому, приїхав відповідач, сів під дверима квартири, щоб його не побачили, і коли вона відкрила двері квартири, щоб вийти, він увірвався до квартири, схопив дитину на руки, став кричати, що викинеться з нею з вікна 13 поверху. Дитина плакала у нього на руках та просила: «Я не хочу стрибати з вікна». Мати позивачки викликала міліцію. Тільки в приміщенні міліції їй змогли повернути дитину. На виході з міліції, відповідач знову вихопив дитину з рук позивачки та втік з нею.

З відчаю, що дитина знаходиться на руках у психічно неврівноваженого батька, вже мати позивачки звернулась на прийом до керівництва МВС України. Після втручання керівництва МВС України 10.06.2013 року дитину повенули матері.

Позивачка просила позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та викладені в позові обставини. Крім того, доповнила свої пояснення ще повідомленням про випадки, коли батько забрав дитину ще у віці немовляти разом з каляскою на вулиці та в тролейбусі поїхав до себе додому. Після вмовлянь позивачки та матері відповідача, яка пояснювала сину, що він не зможе навіть погодувати дитину, вона змогла забрати дитину, яка була на грудному годуванні.

Крім того, позивачка пояснила, що вона оздоровлювала дитину після всіх подій, зверталась до психолога щодо свого стану та дитини. Крім того, звернулась до суду, який визначив місце проживання дитини з нею. Пояснила, що відповідач скоїв проти неї та її бітьків ряд кримінальних злочинів та був засуджений. Після скоєння злочинів відповідач знаходився на обстеженні та лікуванні в Київській психіатричній лікарні №1. Значення своїх дій він розуміє.

З 10.06.2013 року ОСОБА_2 дитиною не цікавиться, вихованням не займається, повністю припинив зв»язок з дитиною та з позивачкою. Дитина проживає з матір»ю.

Зазначила, що вона виховує, навчає, оздоровлює доньку. В їх сім»ї добрі стосунки, дочка до неї прислухається. Також у дівчинки повне взаєморозуміння з дідусем та бабусею - її батьками, які їм допомагають. Дитина має окреме спальне місце, іграшки, тощо. Позивачка працює і забезпечує дитину. Просила позбавити батька дочки ОСОБА_2 батьківських прав,оскільки він дитиною не займається, не виховує, не утримує та є небезпечним для неї.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити на підставі вимог п.2 ч.1 ст. 164 СК України.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував та не визнав викладені обставини. Пояснив, що йому не відомо про рішення суду про стягнення з нього аліментів та про інші випадки. Все, що зазначила позивачка, він не вчиняв, проте доказів цього не має.

Після оголошення судом перерви у розгляді справи у зв»зку з викликом свідків, відповідач в судові засідання 10.02.2015 року, 05.03.2015 року не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, тому суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність, враховуючи дані відповідачем пояснення.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації на неодноразові виклики в судове засідання не з»явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву з проханням розглянути справу у відсутність представника третьої особи та зазначив про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника третьої сооби.

Суд, вислухавши сторони, представника позивача, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

За вимогами ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участьті самі особи або сособа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.12.2006 року.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 18.03.2011 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.10). Рішення набрало законної сили.

В шлюбі сторін народилась дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 свідоцтво про народження а.с.11.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14.03.2008 року, яке набрало чинності, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та друдини до досягнення дитиною 3років в розмірі ? частини усіх видів доходів з 20.12.2007 року. З рішення суду вбачається, що відповідач був присутній при розгляді справи ат визнав позовні вимоги.

Згідно довідки-розрахунку по аліментах від 01.09.2014 року заборгованість ОСОБА_2 становить 80465,58 грн. (а.с.95).

Постановами державного виконавця про примусовий привід боржника ОСОБА_2 від 26.06.2013 року, від 04.09.2013 року підтверджується невиконання боржником рішення суду про стягнення аліментів. 20.11.2014 року позивачці видана довідка про неотримання нею аліментів від відповідача (а.с.94).

Рішенням Оболонського районного суду м.Києв від 18.10.2013 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про відібрання викраденої дитини і повернення її на попереднє місце проживання разом з матір»ю та визначення місця проживання дитини задоволено. Рішення набрало чинності. Даним рішення суду встановлено, що надані суду докази свідчать про ухилення відповідачем від виховання дитини,свідоме нехтуваня своїми батьківськими обов»язками. Позивачка відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов»язків та спроможна створити всі умови для повноцінного розвитку та належного виховання дитини (а.с.22-25).

Крім того, відношення відповідача тапозивачки до виховання дитини підтверджується хараетристикою вихователів групи №7 дошкільного дитячого закладу №780 Деснянського району м. Києва, відповідно до якого ОСОБА_7 вихованням дитини не цікавиться, до садочка дитину не приводив та не забирав. Виключно мати займається вихованням дитини (а.с.15).

Дитина зареєстрована та проживає з матір»ю, що підтверджується довідкою форми №3,за адресою АДРЕСА_1 (а.с.16).

Відповідно до медичної картки ОСОБА_4, вона пройшла 6 психологічних консультацій. З довідки Деснянського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім»ї, дітейта молоді вбачається, що психічний розвиток неповнолітньої ОСОБА_4 відповідає віку, спотерігається емоційне напруження, пов»язане з ситуацією,яка склалась в родині. Має місце виражена невротична тривожність, яка пов»язана з почуттям страху до батька.

У дівчинка сформована позитивна прив»язаність до матері, до бабусі та дідуся. З батьком ОСОБА_2 ОСОБА_4 вербально не бажає бачитись (а.с.29).

Адміністрація Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні №1 в наданій довідці від 15.11.2013 року №2-01/1290 повідомила, що ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в даному закладі з діагнозом : « ситуаційна реакція зі змішаним розладом емоцій та поведінки», супутній діагноз : психічні розлади та розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю. Гостра інтоксикація неускладнена (а.с.34).

Відповідно до довідки Київського міського психлневрологічного диспансеру №3 від 13.02.2014 року ОСОБА_2 перебуває на К-обліку в ПНД з 5/2013р., код диагнозу - F43.25 (а.с.35).

Постановами ДІМ Деснянського РУГУ МВС Українив м. Києві від 07.12.2007 року, 10.12.2007 року, 20.12.2007 року підтверджується, що в порушеннях кримінальних справі відносно ОСОБА_2 неодноразово було відмовлено. Даними постановами підтверджуються викладені позивачкою факти погроз з боку відповідача позивачу фізичною розправою, пошкодження ним дитячих меблів на місцем проживання його дитини, спричинення тілесних ушкоджень батьку позивачки ОСОБА_8, які відносяться до легких тілесних ушкоджень за висновком судово-медичного дослідження (а.с.42).

В порушенні кримінальної справи за скаргою приватного обвинувачення ОСОБА_8 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 125 ч.1 КК України відмовлено у зв»язку з примиренням, що підтверджується відповідною постановою Деснянського районного суду м. Києва від 17.04.2007 року (а.с.44).

Постановами Деснянського РУГУ МВС України від 23.01.2013 року, від 01.03.2013 року підтвержуються пояснення позивачки факти погроз ОСОБА_2 їй викрасти дитину (а.с.46,49).

Вироком Деснянського районного суду м.Києва від 18.03.2014 року ОСОБА_2 визнаний винуватим у пред»явленому обчинувачення за ч.1 ст. 186 КК України та на підставі ст.ст. 75,76 КК України призначено покарання у виді 1 року позбавлення воліз іспитовим строком 1 рік (а.с.51-52).Зазначеним вироком встановлено факт відкритого викрадення ОСОБА_2 майна ОСОБА_6 - матері позивачки, шляхом ривка з рук потерпілої сумки.

Обставини намагання ОСОБА_2 вирвати силою доньку з рук бабусі ОСОБА_6 14.03.2013 року, перебуваючи на вулиці біля будинку,чим довів доньку до сліз підтверджуються постановою про закриття кримінальної справи від 03.04.2013 року (а.с.54).

02.03.2013 року за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.356КК України відкрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 слідчим відділом Оболонського РУГУ МВС Україи в м. Києві,триває досудове розслідування (а.с.63).

Службою усправах дітей Деснянської районної в м. Києі державної адміністрації надано висновок від 09.02.2015 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно доньки Аліниа.с.92-93).

Крім того, зазначені вище докази викладених позивачкою обставин його поведінки відносно його доньки, що призвели до психічного нервування дитини та боязні батька, находять своє підтвердження в логічних та послідовних поясненнях свідків.

Подруга родини ОСОБА_5 повідомила суду, що ніразу не бачила відповідача тверезим, він зловживає спиртним, має скандальний характер, вчиняв бійку із її чоловіком, не працює і не збирається це робити, про що заявляє всім, погрожував їй в разі приходу до суду в якості свідка, наніс їй та її чоловіку побої, внаслідок чого викликалась міліція. Пояснила,що відповідач переслідує позивачку з дитиною, і вона була свідком цього, а тепер погрожує і її З-м дітям. Зазначила, що ОСОБА_1 ніколи не перешкоджала нормальному спілкуванню батька з дитиною, проте він вживає при дитині спиртне, не доглядає її, не виховує, не водить до садочка та на заняття, травмує дитину, маніпулює нею, чим наносить їй моральну шкоду.

Свідок ОСОБА_6 - мати позивачки, в судовому засіданні в якості свідка підтвердила всі викладені позивачкою та підтверджені документами правоохоронних органів обставини, відносно яких була не тільки свідком, а й потерпілою. Пояснила, що відповідач не тільки ухиляється від своїх батьківських обов»язків по вихованню та утриманню дитини, він шкодить її здоров»ю своєю поведінкою. Відповідач ніколи не працював і говорить, що не збирається, гроші у позивачки тільки забирав. Позивачка бажала збереження сім»ї та батька для дитини, проте відповідач не змінюється, веде себе неадекватно, а внасладок його поведінки це стає неможливим,оскільки шкодить здоров»ю дитини. Навіть лікар-педіатр сказала позивачці, що такому батьку дитину давати небезпечно. Лікуватися від алкоголізму відповідач не бажає, хоча його мати готова йому допомогти. Він завжди ходить з пляшкою пива. Відок особисто зверталась до керівництва МВС України з питання надання допомоги їх родині у вдібранні дитини у неадекватного батька та їм допомогли. Консьерж їх будинку побоялася приходити в суд, оскільки відповідач погрожував.

Пояснила, що з червня 2014 року відповідач їх не переслідує, дитина пройшла курс лікування у психотерапевта і наразі стала спокійнішою, навчається у 1-му класі, займається хореографією, гімнастикою, вже заспокоїлась.

Відповідно до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов»язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідачем не надано суду доказів того, що відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною. До органу опіки і піклування ОСОБА_2 не звертався.

Згідно ч.1 ст. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні прав та обов»язки щодо своїх дітей.

Також батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини (ч.2 ст. 150 СК України).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов»язком батьків є забезпечення інтерсів своєї дитини. Згідно з ч.2ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов»язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини.

Враховуючи викладене, оцінюючи у сукупності зібрані у справі докази, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків по відношенню до доньки ОСОБА_4, що виявляється в тому, що він не цікавиться і не турбується її моральним та фізичним вихованням, доглядом за нею, не здійснює матеріальну підтримку, крім того судом встановлено, що своїми протиправними діями відповідач призвів до знервування та психічного напруження дитини, боязні батька, що фактично загрожує психічному та фізичному здоровью дитини, а отже, відповідач не виконує батьківські обов»язки, а тому суд вважає позов ОСОБА_1 обґрунтованим та доведеним і з врахуванням інтересів дитини позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 157, 180, 164 СК України, ст.ст. 15,30, 60, 61, 21-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІПН НОМЕР_1) батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 413 (чотирьохста тринадцяти) гривень 50 копійок.

Апеляційну скаргу може бути подано до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом м. Києва.

Суддя: Богдан О.О.