Провадження № 22ц/784/683/15 Суддя першої інстанції Гуденко О.А.
Категорія 20 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 березня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М,

суддів: Козаченка В.І., Леванчука О.М.,

при секретарі Харитоновій І.В.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2,

її представника - ОСОБА_3,

представника відповідача - Жосан В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного підприємства «Юліана-Сервіс» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «Юліана-Сервіс», Миколаївської міської ради, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог - комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс», приватного нотаріуса Миколаївського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання частково недійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

11 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ПП «Юліана-Сервіс» (надалі - ПП «Юліана-Сервіс»), Миколаївської міської ради про визнання частково недійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що в 2009 році між нею та комунальним підприємством Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» укладено договір найму житлового приміщення в гуртожитку, який на той час перебував у повному господарському віданні цього комунального підприємства, і на підставі ордеру їй надано у користування кімнату АДРЕСА_1, де з 26 лютого 2009 року і по теперішній час вона зареєстрована і проживає.

Проте, їй стало відомо, що Миколаївська міська рада 5 лютого 2010 року за договором купівлі-продажу здійснила продаж житлових приміщень разом з нежитловим приміщенням гуртожитку на користь ПП «Юліана-Сервіс», а відтак оспорюваний договір порушує її право на житло, як мешканця однієї із житлових кімнат в гуртожитку.

Посилаючись на викладене, та на положення ст.ст. 203, 215 ЦПК України ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу комунального майна від 5 лютого 2010 року, укладений між територіальною громадою м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради та ПП «Юліана-Сервіс» в частині продажу приміщення АДРЕСА_1.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу комунального майна від 5 лютого 2010 року, укладений між територіальною громадою м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради та ПП «Юліана - Сервіс», посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 286, - в частині продажу приміщення АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ПП «Юліана - Сервіс» просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є недодержання сторонами договору Закону України № 500-У1 «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 4 вересня 2008 року (надалі - Закон № 500-У1), яким установлено мораторій на відчуження гуртожитків, чим порушені житлові права позивачки.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна з огляду на таке.

З матеріалів інвентаризаційної справи № 24010, дослідженої при розгляді справи апеляційним судом, встановлено, що станом на листопад 2005 року нерухоме майно у вигляді багатоповерхового будинку за адресою АДРЕСА_1 належало на праві спільної часткової власності декільком співвласникам, зокрема: територіальній громаді м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради - 57/1000 частки; ОСОБА_6 - 12/1000 частки; ТОВ «Продсервіс-ОПТ» - 75/1000 частки; державі в особі Верховної Ради України - 431/1000 частки та територіальній громаді м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради в повному господарському віддані комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» - 425/1000 частки. За даними технічного паспорту та експлікації до нього приміщення АДРЕСА_1 розташоване на другому поверсі площею 14 кв.м за своїм призначенням є кабінетом, тобто нежитловим приміщенням.

Як вбачається з матеріалів справи та позначок в матеріалах інвентаризаційної справи рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 січня 2006 року № 65 нежитловим приміщенням по АДРЕСА_1 (згідно з технічним паспортом Літера А-9, приміщення №№ І - ХІХ, кімнати №№ НОМЕР_1) надано нову адресу: АДРЕСА_1. На підставі цього рішення 3 лютого 2006 року видане свідоцтво про право комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради на нерухоме майно - нежитлові приміщення гуртожитку на І-му та ІІ-му поверхах по АДРЕСА_1, де зазначений опис об'єкта - нежитлові приміщення гуртожитку на І-му поверсі з № І по ХІХ, з № 411 по 418 та приміщення на ІІ-му поверсі з 427 по 429 в будинку літера А-9 (а.с. 13-14).

20 лютого 2006 року між комунальним підприємством Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" (надалі - КП ММР "Миколаївелектротранс") та ПП "Юліана - Сервіс" було укладено договір оренди усіх вищезазначених нежитлових приміщень.

Згідно рішення Миколаївської міської ради № 23/25 від 24 квітня 2008 року надано дозвіл ПП «Юліана-Сервіс» на приватизацію способом "викуп" об'єкту групи "А" комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва нежитлових приміщень І- го поверху по АДРЕСА_1, а 18 червня 2009 року рішенням Миколаївської міської ради № 35/34 внесено зміни до цього рішення, зокрема, змінено п. 51 додатка в такій редакції "нежитлові приміщення по АДРЕСА_1, 1, 2 поверхи, ПП "Юліана-Сервіс" (а.с. 41-42).

Наказом Управління з використання та розвитку комунальної власності № 262 від 9 грудня 2009 року на підставі вказаних рішень Миколаївської міської ради наказано приватизувати способом "викуп" 51/100 часток нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 (а.с. 44).

Як встановлено рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 6 березня 2014 року ОСОБА_2 30 грудня 2008 року звернулася із заявою до директора КП ММР «Миколаївелектротранс» із проханням розглянути питання щодо надання кімнати у гуртожитку, розташованому за адресою АДРЕСА_1, у зв'язку з чим їй було надано дозвіл на вселення до кімнати АДРЕСА_1 за вказаною адресою, де з 26 лютого 2009 року вона зареєстрована та проживає (а.с.17).

Згідно договору найму житлового приміщення без зазначення дати та строку дії КП ММР "Миколаївелектротранс" надало ОСОБА_2 у користування житлове приміщення кімнату АДРЕСА_1 (а.с. 8-11).

05 лютого 2010 року територіальною громадою м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради, як продавцем, укладено договір купівлі-продажу комунального майна з покупцем ПП "Юліана-Сервіс" нежитлових приміщень на І-му поверсі № ІІ, ІIІ, VIІІ та нежитлові приміщення на ІІ-му поверсі № 427,428,429, загальною площею 220,3 кв.м., що складає 51/100 часток, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15-16).

Таким чином з огляду на встановлені обставини, приміщення АДРЕСА_1 на час передачі його позивачці для проживання набуло статусу нежитлового приміщення, який ніким не оспорювався та не змінювався.

Водночас, після виділення 27 січня 2006 року спірного приміщення разом з іншими нежитловими приміщеннями в окрему адресу по АДРЕСА_1 та отримання на ці нежитлові приміщення правовстановлюючого документу, ця нерухомість набула статусу окремого об'єкта цивільних прав, а відтак сфера дії Закону № 500-У1 щодо мораторію відчуження цих нежитлових приміщень, зокрема, нежитлового приміщення АДРЕСА_1 не поширюється. За такого, правові підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу комунального майна від 5 лютого 2010 року в частині продажу приміщення АДРЕСА_1 відсутні.

Посилання позивачки на договір найму спірного приміщення та отримання нею в 2014 році ордеру на вселення в це приміщення не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не змінюють правового статусу спірного майна як нежитлового приміщення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Юліана-Сервіс» задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до приватного підприємства «Юліана-Сервіс» і Миколаївської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу комунального майна від 5 лютого 2010 року, укладеного між територіальною громадою м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради та приватним підприємством «Юліана-Сервіс», в частині продажу приміщення АДРЕСА_1 на другому поверсі в гуртожитку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: