Провадження № 2/127/450/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2015 м. Вінниця

в складі: головуючого судді Бойко В. М.

при секретарі Кондратюк І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог ТОВ «Альпарі» про стягнення боргу, суд,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог ТОВ «Альпарі» про стягнення боргу.

Позов мотивовано тим, що 27 серпня 2007 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії в м. Вінниці та ТОВ „Альпарі була укладена Генеральна угода 7407N4, в рамках якої Банк прийняв на себе зобовязання в межах загального ліміту заборгованості в сумі 40 000 000,00 грн. до 22.08.2014р. здійснювати операції по кредитуванню позичальників на умовах, визначених в окремих кредитних договорах, які укладатимуться в рамках Генеральної угоди. Відповідно до ст.2 Генеральної угоди - вона включає будь-які додатки до неї, графіки списки або інші доповнення до неї, які є невід'ємною частиною. В рамках Генеральної угоди сторонами укладаються кредитні договори, які є її додатками та невідємною частиною.

Позивач вказує, що для забезпечення зобов'язань за Генеральною угодою були укладені наступні договори застави та іпотеки. За договором застави №7408Z29 від 25.04.2008 p., посвідченим приватним нотаріусом МНО ОСОБА_2 за р.н.1153, згідно з яким тов «Альпарі» передало в заставу банку належне йому майно:товари в обороті, балансовою вартістю 21 100,0 тис. грн. (без ПДВ) електротовари в асортименті, пилососи; радіатори, плити, соковижималки, м?ясорубки, пральні машини, телевізори, програвачі, холодильники, морозильні камери, тепло вентилятори, праски, мікрохвильові печі, водонагрівачі, блендери, бритви, духовки, хлібниці, телефони, тостери, чайники; газові прилади в асортименті: нагрівачі, плити, конвектори, котли; посуд, господарчі товари. За іпотечним договором від 28.02.2012p., посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_3 за р.н.414, згідно з яким ТОВ „Альпарі-Кельце-Інвест" передало в іпотеку Банку належне йому нерухоме майно, а саме: незавершене будівництво майнового комплексу "Кельце" з прибудовами, загальною площею 2 411,4 кв.м. та земельну ділянку, загальною площею 0,6120 га, кадастровий номер :02:066:0022, розташовані за адресою: м. Вінниця, просп. Космонавтів, 49. В подальшому, у зв?язку з внесенням змін до умов кредитування між сторонами Генеральної угоди було укладено 17 додаткових договорів, в результаті яких зміст кредитного зобов?язання зазнав окремих змін, зокрема: ліміт заборованості за Генеральною угодою був збільшений до 50 млн. грн., термін користування кредитними коштами був встановлений до 22.08.2017р. ( дод. Правочин №7407N4-15 від 16.12.2013р.), зі складу позичальників за Генеральною угодою були виведені ТОВ «Версія», ТОВ «Атекс- Поділля», ТОВ «Веал-Поділля» та ТОВ фірма «Будинок торгівлі» ( дод. Правочин №7407N-17 від 25.12.2013р.)

Позивач повідомляє, що 25.12.2013р. в рамках Генеральної угоди між Банком та ТОВ «Альпарі» був укладений кредитний договір №7413К10 згідно з яким ТОВ «Альпарі» було відкрито кредитну лінію з лімітом заборгованості в розмірі 41 842 000, 00 грн. терміном користування кредитними коштами до 24.12.2014р. Позивач вказує, що на сьогодні кредитний договір №7413К10 від 25.12.2013р. є єдиним договором, який діє в рамках Генеральної угоди. Згідно п. 14.6.4. кредитного договору в разі наявності розбіжностей в ідентичних зобовязаннях встановлених як умовами кредитного договору так і умовами Генеральної кредитної угоди, положення Кердитного договору мають перевагу.

Позивач зазначає, що 25.12.2013р. для забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, окрім іншого між позивачем, ТОВ „Альпарі (Позичальником) та ОСОБА_1 був укладений Договір поруки №7413Р7 згідно з умовами якого відповідач прийняв на себе зобов'язання відповідати перед позивачем, як солідарний боржник, за своєчасне та повне виконання ТОВ „Альпарі умов кредитного договору (п.3.1 договору поруки). Згідно умов кредитного договору (п. 9.2.2.) - позичальник зобовязаний своєчасно та у повному обсязі погашати банку кредит, сплачувати проценти за кредитом, комісії та інші платежі за цим договором.

Позивач вказує, що 18.08.2014р. в зв?язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, банком на адресу позичальника через відділ Головного управління Державної Фельд?єгерської служби України м. Вінниці булла направлена вимога про дострокове погашення боргу в суму 44 907 586,99 грн.. 03.09.2014р. на адресу відповідача рекомендованим листом булла направлена письмова вимога про погашення простроченої заборгованості в сумі 45 656304,27 грн. Позивач повідомляє, що відповідаченм не виконано зазначені вимоги.

Позивач вказує, що борг відповідача складає: 49 088 390,94 грн. (41 836 252,02 грн. - основний борг; 5 028 815,21 грн. -проценти; 225 946.80 грн. - комісія за управління; 1 997 376,91 грн - пеня.

Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, додатково пояснив, що позивачем вірно нараховано комісію за управління кредитною лінією, пеню та проценти, що відповідає нормам чинного законодавства.

Представник відповідача ОСОБА_1 проти визнання позову заперечував, з тих підстав, що вважає, що звернення позивача з даним позовом до ОСОБА_1 як до поручителя про стягнення заборгованості ТОВ «Альпарі» є передчасними, оскільки таке звернення можливе лише за умови, коли продаж майна переданого в іпотеку не задовольнило вимоги кредитора.

Інші учасники в судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, хоча повідомлялись належним чином, повідомлення про причини неявки до суду не надійшло.

Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

27 серпня 2007 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії в м. Вінниці та ТОВ „Альпарі була укладена Генеральна угода 7407N4, в рамках якої Банк прийняв на себе зобовязання в межах загального ліміту заборгованості в сумі 40 000 000,00 грн. до 22.08.2014р. здійснювати операції по кредитуванню позичальників на умовах, визначених в окремих кредитиих договорах, які укладатимуться в рамках Генеральної угоди (стор. 1-13 дод.). Відповідно до ст.2 Генеральної угоди - вона включає будь-які додатки до неї, графіки, списки або інші доповнення до неї, які є невід'ємною частиною. В рамках Генеральної угоди сторонами укладаються кредитні договори, які є її додатками та невідємною частиною. В подальшому, у зв?язку з внесенням змін до умов кредитування між сторонами Генеральної угоди було укладено 17 додаткових договорів, в результаті яких зміст кредитного зобов?язання зазнав окремих змін, зокрема: ліміт заборованості за Генеральною угодою був збільшений до 50 млн. грн., термін користування кредитними коштами був встановлений до 22.08.2017р. ( дод. Правочин №7407N4-15 від 16.12.2013р.), зі складу позичальників за Генеральною угодою були виведені ТОВ «Версія», ТОВ «Атекс- Поділля», ТОВ «Веал-Поділля» та ТОВ фірма «Будинок торгівлі» ( дод. Правочин №7407N-17 від 25.12.2013р.). ( а.с.9-71)

25.12.2013р. в рамках Генеральної угоди між Банком та ТОВ «Альпарі» був укладений кредитний договір №7413К10 згідно з яким ТОВ «Альпарі» було відкрито кредитну лінію з лімітом заборгованості в розмірі 41 842 000, 00 грн. терміном користування кредитними коштами до 24.12.2014р. ( а. с. 72-88)

Судом встановлено, що 25.12.2013р. для забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, окрім іншого між позивачем, ТОВ „Альпарі та ОСОБА_1 був укладений Договір поруки №7413Р7 згідно з умовами якого Відповідач прийняв на себе зобов'язання відповідати перед позивачем, як солідарний боржник, за своєчасне та повне виконання ТОВ „Альпарі умов кредитного договору (п.3.1 договору поруки). Згідно умов кредитного договору (п. 9.2.2.) - позичальник зобовязаний своєчасно та у повному обсязі погашати банку кредит, сплачувати проценти за кредитом, комісії та інші платежі за цим договором. ( а. с. 89-91)

За договором застави №7408Z29 від 25.04.2008 p., посвідченим приватним нотаріусом МНО ОСОБА_2 за р.н.1153, згідно з яким ТОВ «Альпарі» передало в заставу банку належне йому майно: товари в обороті, балансовою вартістю 21 100,0 тис. грн. (без ПДВ) електротовари в асортименті, пилососи; радіатори, плити, соковижималки, м?ясорубки, пральні машини, телевізори, програвачі, холодильники, морозильні камери, тепло вентилятори, праски, мікрохвильові печі, водонагрівачі, блендери, бритви, духовки, хлібниці, телефони, тостери, чайники; газові прилади в асортименті: нагрівачі, плити, конвектори, котли; посуд, господарчі товари. ( а. с. 106-108)

Згідно розрахунку заборгованості борг відповідача становить 49 088 390,94 гри. (41 836 252,02 грн грн - основний борг; 5 028 815,21 грн -проценти; 225 946.80 грн - комісія за управління; 1 997 376,91 грн - пеня. ( а. с. 99-100)

Судом встановлено, що 18.08.2014р. року позивачем на адресу відповідача направлялись вимоги про дострокове погашення заборгованості та 03.09.2014р. направлено вимогу про погашення простроченої заборгованості, що підтверджено матеріалами справи. ( а. с. 92-98)

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.03.2015р. зупинено провадження по справі за позовом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог ТОВ «Альпарі» про стягнення боргу до вирішення справи №902/330/15 за позовом ТОВ «Альпарі» до ПАТ «Укрексімбанк» про визнання недійсним кредитного договору № 7413К10 від 25.12.2013р. ( а.с.163)

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.08.2015р. рішення Господарського суду Вінницької області від 29.04.2015р. по справі №902/330/15 залишено без змін. Даним рішенням в задоволенні позову ТОВ «Альпарі» до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії ПАТ «Укресімбанк» в м. Вінниці про визнання кредитного договору №7413К10 від 25.12.2013р. недійсним відмовлено. ( а. с. 166-172)

Відповідно до норм ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

ст. 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

ч.1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобовязання, строк, якого не визначений вказівкою на подію, яка має неминуче настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 ст. 543 Цивільного кодексу України визначено, що у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором. Зазначені положення відображені в Договорі поруки

ст. 610 ЦК України встановлено, що порушення зобовязання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

ч.1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша кредитна установа ( кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

П.50 Постанови Пленуму Верховного суду України №15 від 18.12.2009р. «Про судову практику в справах про банкрутство» оскільки на передбачені статтями 536 та 625 ЦК проценти та індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання не поширюється заборона на їх нарахування в період провадження справи про банкрутство, то кредитор не позбавлений права подавати додаткові вимоги щодо стягнення процентів та інфляційних втрат відповідно до порядку, встановленого Законом.

У п.6.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» за наявності порушення боржником основного зобовязання кредитор має право звернутись до боржника з позовом як про стягнення процентів за користування його коштами (cт. 536, 1048, 1054, 1061 ЦК України) (за умови, якщо в законі або договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами), так і трьох процентів річних (cт. 625 ЦК України).

Постановою Вищого господарського суду України від 19.02.2014р. по справі №918/1485/13 визначено, що виходячи з буквального тлумачення ч.1 ст.536 ЦК України, звільнення боржника від сплати процентів за користування чужими грошовими коштами може бути встановлено тільки договором між фізичними особами, а юридичні особи не можуть бути звільнені за будь-яких обставин від обовязку сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.10.2005р. по справі №20-9/024 передбачено, що стягувач (як сторона виконавчого провадження) не позбавлений права отримати проценти як плату за користування боржником його грошовими коштами після набуття чинності судовим рішенням про стягнення з боржника на користь стягувача грошової суми і до моменту фактичного стягнення даної суми в порядку виконавчого провадження, оскільки протягом цього періоду боржник має неспростовні відомості про користування ним чужими грошовими коштами без достатньої правової підстави);

Постановою Вищого господарського суду України від 08.12.2009р. по справі №4/394 визначено, що кредитор має право вимоги від боржника сплати процентів за зберігання та користування ним грошовими коштами кредитора до моменту, коли такі кошти будуть повернуті або перераховані боржником кредитору. Зважаючи на положення ст.536 ЦК України, юридичні особи не можуть бути звільнені від обовязку сплатити проценти за користування чужими коштами (в тому числі в рамках договору позики, кредиту, банківського вкладу тощо).

Суд погоджується з доводами позивача щодо того, що кредитний договір не припинив свою дію, оскільки відповідно до положень ст. 14.1.2. кредитного договору він діє до 25.12.2014р., а у випадку якщо в даний термін зобов?язання за договором виконані не будуть, кредитний договір залишається чинним до дати повного погашення сторонами зобов?язань за ним. Таким чином враховуючи факт невиконання ТОВ «Альпарі» своїх зобовязань перед банком щодо погашення боргу, кредитний договір є діючим, а тому позивач має право звернутись до суду з даним позовом та здійснювати всі передбачені ним нарахування проценти, комісію, пеню.

П.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р визначено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Крім того п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. наявність судового рішення виконавчого напису, яке винесено/вчинено за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобовязання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором).

Доводи відповідача про неправомірність нарахування позивачем процентів, комісії за управління кредитною лінією спростовується тим, що рішенням Господарського суду Вінницької області від 29.04.2015р. по справі №902/330/15 ( залишеним без змін Рівненським апеляційним господарським судом) в задоволенні позову ТОВ «Альпарі» до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії ПАТ «Укресімбанк» в м. Вінниці про визнання кредитного договору №7413К10 від 25.12.2013р. недійсним відмовлено, що свідчить про те, що вимоги кредитного договору відповідають вимогам закону.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані повністю знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи , тому суд, вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При поданні позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 3654 гривень, які підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 525, 526, 530, 540, 543, 546, 554, 610, 611, 1050, 1054 ЦК України, п.50 Постанови Пленуму Верховного суду України №15 від 18.12.2009р «Про судову практику в справах про банкрутство», п.6.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», п.6.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» П. 9, 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р ст.ст. 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути на користь ПАТ Державний експортно-імпортний банк України (ідентифікаційний код 000321 12; адреса: 03150. м. Київ, вул. Горького, 127 ) в особі філії в м. Вінниці (ідентифікаційний код 24896705; адреса: 21050, м. Вінниця, вул. Козицького,51, корп.1, п/р НОМЕР_1 у філії AT Укрексімбанк у м. Вінниці, МФО 302429) з ОСОБА_1 (мешкає за адресою: 21050, АДРЕСА_1, ід.номер НОМЕР_2) заборгованість за Генеральною угодою №7407N4 від 27.08.2007 року, Кредитним договором №7413К10 від 25.12.2013 року та Договором поруки №741ЗР7 від 25.12.2013року в сумі 49 088 390,94 гри (41 836 252,02 грн грн - основний борг; 5 028 815,21 грн -проценти; 225 946.80 грн - комісія за управління; 1 997 376,91 грн - пеня).

Стягнути з ОСОБА_1 (мешкає за адресою: 21050, АДРЕСА_2, ід.номер НОМЕР_2) на користь ПАТ Державний експортно-імпортний банк України суму сплаченого ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» судового збору в розмірі 3 654,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: