Ухвала

іменем україни

25 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ступак О.В.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Леванчука А.О., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» до ОСОБА_3 про стягнення збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ВАТ «ЕК Одесаобленерго» звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_3 проживає у АДРЕСА_1 та є споживачем електроенергії, яку постачає позивач. 18 жовтня 2011 року представниками позивача складено акт про порушення відповідачем Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, яке полягало в самовільному підключенні комутаційного апарата, який відключає прилад обліку електричної енергії від навантаження. Підключення виконано прихованою проводкою в прихованому місці за вищевказаною адресою. За результатами розгляду зазначеного акта позивачем нараховано збитки у розмірі 14 974 грн 26 коп., які позивач просив стягнути з відповідача.

Повторним заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2014 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів, виходячи за межі доводів касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вимоги до змісту ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Проте оскаржувані судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій зазначеним вимогам закону не відповідають.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Правовідносини у сфері постачання та споживання електроенергії регулюються ст. 714 ЦК України, ст. ст. 24-27 Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - ПКЕЕН), Порядком визначення розміру і відшкодування збитків, завданих електропостачальнику внаслідок розкрадання електричної енергії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 2006 року № 122 (далі - Порядок), Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України (далі - НКРЕ України) від 04 травня 2006 року № 562 (далі - Методика від 04 травня 2006 року № 562).

Задовольняючи указаний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з доведеності позову та наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 14 974 грн 26 коп. в якості збитків, завданих споживанням електричної енергії поза приладом обліку, на порушення п. 42 ПКЕЕН.

Розмір збитків суд визначив, виходячи з Методики розрахунку розміру відшкодування збитків, заподіяних енергопостачальній організації внаслідок порушення споживачем правил користування електричною енергією для населення, затвердженої постановою НКРЕ України від 22 листопада 1999 року № 1416, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 грудня 1999 року за № 919/4212 (далі - Методика від 22 листопада 1999 року № 1416).

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що під час ухвалення рішення суд помилково послався на Методику від 22 листопада 1999 року № 1416, яка втратила чинність, проте це не вплинуло на правильність рішення, оскільки розрахунок завданих позивачу збитків зроблено на підставі пп «а» п. 3.3 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією для населення, затвердженої постановою НКРЕ України від 04 травня 2006 року № 562 (в редакції від 14 жовтня 2010 року, яка діяла на час складання акта про порушення ПКЕЕН).

Однак з такими висновками погодитися не можна, виходячи з наступного.

Пунктом 53 ПКЕЕН передбачено, що у разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем.

Рішення комісії з розгляду актів оформляється протоколом, копія якого видається споживачу.

У разі причетності споживача до порушення цих Правил у протоколі зазначаються: відомості щодо обсягу та вартості необлікованої електричної енергії; розрахунок проведених нарахувань з посиланням на відповідні пункти цих Правил та затвердженої постановою НКРЕ України від 04 травня 2006 року № 562 Методики.

Так, згідно з пп «а» п. 3.3 Методики розрахунок вартості необлікованої електричної енергії здійснюється за кількістю днів у разі виявлення у споживача порушень, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 3.1 цієї глави (у частині щодо пошкодження приладів обліку), - з дня останнього контрольного огляду приладу обліку до дня усунення порушення, але не більше загальної кількості днів за шість календарних місяців, що передували дню виявлення порушення.

Якщо споживач установив пристрій, що занижує покази приладу

обліку, вчинив інші дії, що призвели до споживання необлікованої електричної енергії, виявити які представники постачальника електричної енергії під час проведення контрольного огляду приладу обліку не мали можливості, споживачу робиться перерахунок за спожиту електричну енергію з дати останньої технічної перевірки або допуску електроустановки споживача в експлуатацію (якщо технічна перевірка в період з дати допуску електроустановки споживача в експлуатацію до дати виявлення порушення не проводилась) чи набуття прав власності на об'єкт (приміщення), але не більше ніж за три роки.

Якщо споживач установив пристрій, що занижує покази приладу

обліку, учинив інші дії, що призвели до споживання необлікованої електричної енергії, виявити які представники постачальника електричної енергії під час проведення контрольного огляду приладу обліку мали можливість, споживачу робиться перерахунок за спожиту електричну енергію з дня останнього контрольного огляду приладу обліку до дня виявлення порушення, але не більше загальної кількості днів за шість календарних місяців, що передували дню виявлення порушення.

Підпунктами 1-3 п. 3.1 Методики передбачено наступні порушення: 1) пошкодження або відсутності на приладах обліку пломб з відбитками тавр про повірку приладів обліку (за умови наявності акта про збереження пломб, складеного в порядку, установленому ПКЕЕН, або іншого документа, який підтверджує факт пломбування приладів обліку, та за умови втручання споживача в роботу приладів обліку); 2) пошкодження або відсутності пломб з відбитками тавр електропередавальної організації або індикаторів, установлених у місцях, указаних в акті про збереження пломб, складеному в порядку, установленому ПКЕЕН, або в іншому документі, який підтверджує факт пломбування приладів обліку, установлення індикаторів та передачу на збереження приладів обліку електричної енергії, відповідних пломб та індикаторів; 3) пошкодження приладів обліку (розбите скло, пошкодження

цілісності корпусу тощо), інших дій споживача, які призвели до зміни показів приладів обліку (фіксація індикатором впливу постійного (змінного) магнітного або електричного полів, використання фазозсувного трансформатора тощо (у разі підтвердження факту встановлення та передачі на збереження споживачу (власнику або наймачу об'єкта) приладів обліку, установлених пломб та індикаторів).

Відповідно до розрахунку кількості недорахованої електроенергії та її вартості від 20 жовтня 2011 року № 016442 загальна сума нарахування за актом про порушення ПКЕЕН від 18 жовтня 2011 року № 016442 складає 14 974 грн 26 коп., з яких: 10 310 грн 13 коп. - за період з 19 жовтня 2008 року по 31 січня 2011 року; 947 грн 55 коп. - за період з 01 лютого 2011 року по 31 березня 2011 року; 3 716 грн 58 коп. - за період з 01 квітня 2011 року по 18 жовтня 2011 року, всього - за 1 095 днів (а. с. 11).

Згідно з ч. 2 ст. 27 Закону України «Про електроенергетику» правопорушеннями в електроенергетиці, зокрема, є крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до об'єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку. Аналогічні положення містить п. 48 Правил користування електричною енергією для населення.

Відповідно до п. 1.24 Інструкції по складанню актів про порушення правил користування електричною енергією для населення, при виявленні порушення необхідно визначити метод розкрадання електроенергії, перевірити працездатність пристрою розкрадання і продемонструвати виявлене порушення споживачеві.

Проте при перевірці дотримання відповідачем вимог Закону України «Про електроенергетику» представниками позивача не встановлено метод розкрадання електроенергії та не перевірено технічної можливості комутаційного апарата розкрадати електроенергію.

На порушення вимог ст. ст. 58, 59, 212-214 ЦПК України суд не з'ясував, чи виявлено порушення ПКЕЕН, яке полягає у безобліковому споживані електроенергії, чи встановлено факт крадіжки електроенергії, а також чи обертався при включеному навантаженні диск електролічильника і чи споживалася при цьому електроенергія, оскільки правопорушенням в електроенергетиці є не сам факт самовільного підключення до об'єктів електроенергетики, а саме факт розкрадання споживачем електричної енергії у разі самовільного підключення і споживання електроенергії поза межами приладів обліку, адже за відсутності факту розкрадання електроенергії відсутні і підстави для цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення збитків, так як і ст. 27 Закону України «Про електроенергетику» і п. 48 Правил передбачають умову для настання такої відповідальності.

Оскільки суди першої й апеляційної інстанцій на порушення вимог ст. ст. 212-215, 303, 315 ЦПК України не дотрималися норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ступак
Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

А.О. Леванчук

І.К. Парінова