Справа №№ 576/3012/14-ц,
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.15 місто Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області в особі судді Демченка О.С., при секретарі Бірюк О.І., з участю позивача ОСОБА_1, його представника - адвоката Дутки К.Ю., відповідача ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну черговості одержання права на спадкування,

в с т а н о в и в.

За змістом поданого до Глухівського міськрайсуду 23 грудня 2014 року підтриманого в суді позову та пояснень в суді позивача і його представника сторона позивача просить суд ухвалити рішення про зміну черговості одержання права на спадкування щодо спадщини ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Глухові, і таким чином надати позивачу право на спадкування спадщини ОСОБА_5 разом із спадкоємцем ОСОБА_5 за законом першої черги -відповідачем ОСОБА_3. При цьому, на обґрунтування цих позовних вимог сторона позивача посилається на те, що позивач, який є рідним братом померлого ОСОБА_5, з липня 2011 року і до дня смерті ОСОБА_5 опікував і матеріально забезпечував ОСОБА_5 та надавав йому іншу допомогу.

З наданого суду заперечення на позов і пояснень в суді відповідача та його представника вбачається, що сторона відповідача позову не визнає, посилаючись на відсутність правових підстав для зміни на користь позивача черговості одержання права на спадщину ОСОБА_5, оскільки ОСОБА_5, отримуючи пенсію, мав можливість забезпечувати себе матеріально; що допомога ОСОБА_5 з 26 червня 2013 року (день смерті матері позивача і ОСОБА_5.) надавалась не особисто позивачем, а на його прохання іншими сторонніми особами; і що позивач, розмір пенсії якого, як пенсіонера, на день смерті ОСОБА_5 відповідав розміру пенсії останнього, не довів документально, що він надавав матеріальну допомогу брату ОСОБА_5 за рахунок своїх особистих коштів, а не за рахунок заощаджень пенсії самого ОСОБА_5.

З'ясувавши обставини справи щодо предмету спору, події і факти, які передували зверненню позивача до суду з даним позовом, вислухавши доводи сторін та дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, 1955 року народження, на день смерті свого брата - ОСОБА_5, 1960 року народження, постійно мешкав зі своєю сім'єю в місті Черкаси, а відповідач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на день смерті батька - ОСОБА_5, був неповнолітнім і теж жив з матір'ю в місті Черкаси, де навчався в коледжі на платній основі за рахунок коштів матері, яка виховувала ОСОБА_3 з дитячих років одна, не отримуючи аліментів від його батька.

ОСОБА_5 постійно мешкав разом з матір'ю - ОСОБА_6, 1927 року народження, інвалідом першої «Б» групи, у чотирикімнатній квартирі АДРЕСА_1, яка (матір) була власником зазначеної квартири і там же й померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (ас. 8 і 14).

За змістом нотаріально посвідченого заповіту від 01 червня 1997 року ОСОБА_6 на випадок своєї смерті все своє майно заповіла: одну другу частину - сину ОСОБА_5, а іншу одну другу частину - синам: ОСОБА_5 та ОСОБА_1. Зазначений заповіт на день смерті ОСОБА_6 не був скасований і не змінювався.

ОСОБА_5, 1951 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Пить-Ях Ханти-Мансійського автономного округу Югра Росії (а.с. 69).

26 липня 2011 року ОСОБА_5 рішенням МСЕК був визнаний інвалідом першої групи за загальним захворюванням і у цьому статусі інваліда перебував до дня своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1.

З січня 2013 року по день смерті ОСОБА_5 отримував по інвалідності пенсію у розмірі 1061 грн. 47 коп.

За життя ОСОБА_5 заповітів не складав, прийняття спадщини матері, з якою жив на день її смерті, не оформляв.

Після смерті ОСОБА_5 його єдиний син - відповідач у справі, протягом визначеного ст.1270 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) строку для прийняття спадщини, подав відповідну заяву про прийняття спадщини батька.

На час розгляду справи судом позивач і відповідач не укладали договору щодо зміни черговості одержання права на спадкування.

Ці встановлені судом обставини сторонами у справі не оспорюються, підтверджуються документально, а судом визнаються такими, що визначають зміст існувавших та існуючих на цей час між позивачем і відповідачем правовідносин, виходячи з яких і слід розглядати позов в контексті наступних положень цивільного і цивільно-процесуального законодавства.

Так, відповідно до положень ст.ст.3, 6 та 7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає; правовий статус дитини особа має до досягнення нею повноліття; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, на засадах справедливості, добросовісності та розумності і відповідно до моральних засад суспільства.

За змістом ч. 1 ст. 202 та ч. 2 ст. 267 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, а повнолітні брати і сестри зобов'язані утримувати непрацездатних повнолітніх братів та сестер, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони не мають чоловіка, дружини, батьків або повнолітніх дочки, сина, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу.

За змістом положень ч.ч. 2, 3 і 4 ст. 13 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. А за змістом ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. .

За змістом положень ч.1 ст. 1258 та ч. 2 ст. 1259 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За змістом положень ст.ст. 1261 та 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки; у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

За змістом положень ч.1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

За змістом частин 1, 2 і 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 11 ЦПК України, яка (стаття) визначає диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом частин 1-3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Наведені встановлені судом обставини та зміст наведених положень законодавства дають суду підстави визнати, що ОСОБА_3 є єдиним першочерговим спадкоємцем за законом щодо спадщини свого батька - ОСОБА_5, і що для зміни позивачу черговості одержання права на успадкування спадщини його брата - ОСОБА_5 (переведення позивача з другої черги спадкоємців у першу чергу), у даному випадку відсутні достатні правові підстави. При цьому суд враховує, що за змістом ст.ст. 202 і 267 СК України на позивача по закону покладався обов'язок по утриманню непрацездатних матері і брата ОСОБА_5, які були інвалідами першої групи, і за станом свого здоров'я потребували матеріальної та іншої (в тому числі й побутової) допомоги, і що навіть факт надання позивачем такої допомоги, спочатку матері і брату ОСОБА_5, а з червня 2013 року (після смерті матері) - брату ОСОБА_5 до його смерті, підтверджений показаннями свідків з боку позивача - ОСОБА_8, яка на прохання позивача надавала побутову допомогу ОСОБА_6 і ОСОБА_5, а також ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 (сусідів матері і брата позивача), не може бути підставою для звуження обсягу прав відповідача (який на день смерті ОСОБА_5 був неповнолітнім і не мав будь-яких доходів) на успадкування усіх майнових прав свого батька.

Окрім цього, суд визнає слушними й доводи сторони відповідача щодо недоведеності стороною позивача документально періодичності та конкретних розмірів майнової допомоги, яку він (позивач) надавав брату ОСОБА_5 за умов отримання самим ОСОБА_5 пенсії, яка (зі слів самого позивача в суді) у певні періоди заощаджувалась у відділенні банку на рахунку ОСОБА_5, а по мірі необхідності використовувалась на його (ОСОБА_5) потреби.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами у справі, суд виходить з положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, за змістом якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Понесені у справі стороною відповідача, пов'язані з розглядом даної справи витрати у розмірі 1638 грн. підтверджені документально (а.с. 72-86).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1-4, 9, 11, 13, 16, 1258, 1259, 1261, 1262 та 1266, а також ст.ст. 1-5, 8-11, 15, 57-64, 79, 88, 212-214, 292, 294 та 296 ЦПК України, суд

в и р і ш и в.

Позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1638 грн. в порядку відшкодування витрат, понесених ОСОБА_3, як відповідачем у справі.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області шляхом подання до Глухівського міськрайсуду апеляції на це рішення. Така апеляція може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Глухівського міськрайсуду О.С. Демченко

Повний текст рішення суду виконаний суддею 20 квітня 2015 року.