У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 2 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 6 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що вона від спільного проживання зі ОСОБА_4 має дочку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає з нею, та перебуває на її утриманні. Вона витрачає 2 тис. грн щомісячно на дитину: харчування, внески до школи, проїзд, додаткові заняття, придбання канцтоварів і книг, миючих засобів, одягу, взуття. Крім того, вона додатково витрачає грошові кошти на розвиток здібностей дочки, яка навчається в Кременчуцькому освітньому центрі «YES», де поглиблено вивчає англійську мову на платній основі, та на лікування дочки. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Вона вже понесла додаткові витрати на дитину в період з 27 жовтня 2014 року до 19 листопада 2014 року в розмірі 6 745 грн та буде здійснювати в майбутньому додаткові витрати на вивчення англійської мови в розмірі 225 грн на місяць.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1 тис. грн щомісячно до повноліття дитини й додаткові витрати в розмірі 3 372 грн 50 коп. та стягувати з червня 2015 року до повноліття дитини по 112 грн 50 коп. щомісячно.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 2 липня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 травня 2015 року до повноліття дитини. У решті позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 6 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих аліментів змінено, стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 20 травня 2015 року до повноліття дитини. У решті - рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржувані судові рішення в частині позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину змінити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.

Судові рішення в частині позовних вимог про стягнення аліментів не оскаржуються, тому в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції, застосувавши положення ст. 185 СК України та врахувавши матеріальне становище відповідача, виходив із того, що останній не має можливості сплачувати додаткові кошти на утримання дитини. При цьому позивач не надала доказів свого майнового стану й того, що для виховання, розвитку та лікування дитини необхідні додаткові витрати.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також, що позивач не довела, що ОСОБА_4 не приймав участі у додаткових витратах, оскільки, як стверджує останній, на той час він проживав з позивачкою та дитиною, мали спільний бюджет та за рахунок спільних коштів оплачували навчання дочки.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_3 від спільного проживання зі ОСОБА_4 має дочку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає з матір'ю та перебуває на її утриманні.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Так, ОСОБА_3 на підтвердження своїх доводів щодо понесення нею додаткових витрат на дитину надала довідку Кременчуцького освітнього центру «YES» від 6 травня 2015 року, договір про підготовку учнів у Кременчуцькому освітньому центрі «YES» від 14 травня 2015 року, консультативні висновки спеціаліста та квитанції на придбання ліків для дитини, товарний чек на придбання інгалятора (а.с. 6 - 16).

Проте апеляційний суд не надав належної правової оцінки доводам ОСОБА_3 та наданим нею доказам щодо погіршення її матеріального становища та не перевірив її доводи щодо понесення нею додаткових витрат на дитину, належним чином не встановив обставини, що мають істотне значення для визначення додаткових витрат у розумінні ст. 185 СК України.

Стаття 185 СК України передбачає, що той із батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягне аліментів не була поставлена, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Зазначена норма відносить до особливих обставин такі обставини, як розвиток здібностей дитини, її хворобу тощо.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Однак апеляційний суд, встановивши, що дитина хворіла, а позивачка понесла витрати на її лікування, залишив поза увагою принцип першочерговості інтересів дитини та обов'язок відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину.

Крім того, зазначивши, що сторони певний час проживали спільно і витрачали спільні кошти на навчання дитини, суд послався виключно на пояснення відповідача, не давши оцінку доводам позивачки, яка зазначене заперечувала, чим порушив положення ч. 4 ст. 60 ЦПК України, і не дійшов висновку про те, яким чином це впливає на те, що дитина продовжує навчання і потребує додаткових витрат.

Таким чином, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України на зазначені вище обставини справи уваги не звернув, доводів апеляційної скарги не перевірив, належним чином не встановив обставини, що мають істотне значеннята дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору в частині позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, щов силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 6 серпня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А.Черненко