Справа № 466/3973/15 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/6458/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Штефаніци Ю.Г., Крайник Н.П.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 06 серпня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на дії та рішення державних виконавців,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із скаргою в порядку ст.383 ЦПК України, в якій просили: зобов»язати державного виконавця Галицького ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_4 до з»ясування обставин справи призупинити примусове стягнення з ОСОБА_2 суми в 11632 грн. 87 коп.; зобов»язати державного виконавця Сеньківа А.М. скасувати постанову про примусове стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 11632 грн. 87 коп. та 10 відсоткового виконавчого збору; зобов»язати державного виконавця Сеньківа А.М. встановити нові терміни на добровільну сплату стягуваної суми, про які їх буде належно повідомлено відповідно до вимог Закону; зобов»язати державного виконавця Сеньківа А.М. вжити всі необхідні дії, які унеможливлюють стягування солідарно з них подвійної суми до тієї, що вказана у виконавчому листі.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що державним виконавцем Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_5 неправомірно вчинялись дії щодо примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м.Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ЛКП «Під Голоском-410» заборгованості в сумі 11632 грн. 87 коп., оскільки їм не було нічого відомо про відкриття виконавчого провадження і постанови про відкриття виконавчого провадження вони не отримували, чим їх позбавлено законного права на добровільне виконання рішення суду у встановлений у постанові про виконавче провадження строк. У зв»язку з цим вважають неправомірними рішення державного виконавця про накладення на них штрафів. Крім того, вважають, що державними виконавцями названого відділу неправомірно було заведено два виконавчих провадження відносно кожного з них, одне з яких (боржник ОСОБА_2Я.) на підставі неналежно оформленої заяви стягувача було передано на виконання до Галицького ВДВС Львівського МУЮ і про яке боржник ОСОБА_2 теж не було нічого відомо, оскільки це призведе до подвійного стягнення боргу на користь стягувача. Зазначають, що постанови державного виконавця їм не надсилались у встановленому законом порядку, а тому вони були позбавлені можливості їх оскаржити. Крім того, на підставі незаконних, на їхню думку, рішень державних виконавців з ОСОБА_2 в примусовому порядку стягуються кошти з пенсійного рахунку.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 06.08.2015 року у задоволенні цієї скарги відмовлено.

Ухвалу суду оскаржили ОСОБА_2 та ОСОБА_3, просять її скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і постановити нову ухвалу, якою направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свої доводи, окрім тих, які викладенні в скарзі по суті заявлених вимог щодо неправомірності дій та рішень державних виконавців, апелянти обґрунтовують й тим, що судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі неправильно викладено зміст їхньої скарги, а саму скаргу вирішено у їхній відсутності, що є грубим порушенням ст.169 ЦПК України, згідно з якою, суд повинен був відкласти розгляд справи, оскільки вони перший раз не з»явились в судове засідання і до того ж з поважних причин перебування ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні в обласній інфекційній лікарні в період з 02.08.2015 року по 18.08.2015 року, а ОСОБА_3 у період з 03.08.2015 року по 17.08.2015 року перебував у черговій відпустці і був за межами м.Львова, про що повідомляв суд під час визначення дати чергового судового засідання. Крім того, апелянти вважають, що суддя був упередженим при вирішенні даної справи, оскільки ним ухвалено рішення, за яким вони є боржниками у виконавчому провадженні, та неправильно видано виконавчі листи, у зв»язку з чим вони неодноразово заявляли йому відвід.

В судове засідання апеляційного суду представники Шевченківського та Галицького ВДВС Львівського МУЮ не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому процесуальним законом порядку, а тому справу розглянуто відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтів на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до частини першої та другої статті 386 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржується. Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа державної виконавчої служби не можуть з»явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (п.17) роз»яснив, що із урахуванням положень статті 11, частини третьої статті 169 та частини другої статті 386 ЦПК України у разі повторної неявки до суду заявника чи його представника, які належним чином повідомлені про дату судового засідання, без поважних причин скарга залишається без розгляду відповідно до пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України, що не перешкоджає заявникові повторно звернутись до суду на загальних підставах.

З матеріалів справи встановлено, що заявники, будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с.55), вперше не з»явились в судове засідання, призначене на 06.08.2015 року, у всі попередні судові засідання з»являлись, а тому з урахуванням наведених вище роз»яснень та вимог статей 169, 386 ЦПК України суд повинен був відкласти розгляд справи, оскільки заяви про розгляд справи у їхній відсутності заявники не подавали. Крім того, поважність причин першої неявки заявника ОСОБА_2 в судове засідання підтверджується листком непрацездатності (а.с.71), з якого встановлено, що у період з 02.08.2015 року по 18.08.2015 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні в Львівській обласній інфекційній клінічній лікарні.

Таким чином, у суду першої інстанції не було правових підстав для розгляду та вирішення скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по суті заявлених вимог за відсутності заявників.

Крім того, відповідно до роз»яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у названій вище постанові №6 від 07.02.2014 року (п.7), за змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами, у зв»язку з чим справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов»язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належить до компетенції адміністративних судів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального закону щодо встановленого порядку вирішення скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню на підставі п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення по суті заявлених заявниками вимог.

При цьому, підстав, визначених статтею 211 ЦПК України, для постановлення апеляційним судом окремої ухвали за клопотанням заявників про посадовий злочин, - немає.

Керуючись ст.ст. 303, 312 ч.1 п.3, 313, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 06 серпня 2015 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Штефаніца Ю.Г.

ОСОБА_6