Провадження № 22-ц/773/282/15 Категорія: 47 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Осіпука В.В., Русинчука М.М.,

при секретарі -Губарик К.А.,

з участю позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Луцької міської ради, ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 14 листопада 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 14 листопада 2012 року позов ОСОБА_2 до Луцької міської ради, ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволено.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 згідно варіанту порядку користування земельною ділянкою, визначеному у висновку судової будівельно-технічної експертизи № О-197 від 19 жовтня 2012 року, проведеної експертом Волинської торгово-промислової палати, згідно якого у користування ОСОБА_2 передається земельна ділянка площею 0,0375 га, у користування ОСОБА_3 передається земельна ділянка площею 0,01854 га, у спільному користуванні сторін залишається земельна ділянка площею 0,00026 га.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування фактичних обставин справи, просила оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2, що стверджується свідоцтвом про право власності на житло від 17 грудня 2009 року № 876-р/20 (а.с.6). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 16 травня 2007 року ОСОБА_5 передав, а ОСОБА_3 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 (а.с.9).

Згідно ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

За положенням ст. 89 Земельного кодексу України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду № 7 від 16.04.2004р. із змінами від 19.03.2010р. "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" , у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд та інше.

В абз. 2 п. 19 вказаної вище постанови Пленуму, Верховний Суд України роз'яснив, що при пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Абзаци 1 і 2 цього пункту Постанови Пленуму Верховного Суду № 7 стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди.

Враховуючи наведене суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що по АДРЕСА_1 знаходиться трьохквартирний житловий будинок, в якому квартира № 1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2, квартиру № 2 придбав у власність ОСОБА_3, квартира № 3 належить ОСОБА_1, ОСОБА_6.

На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 277239 від 27 березня 2007 року співвласниками земельної ділянки по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1, ОСОБА_6 (а.с. 12). Відповідно до технічної документації по інвентаризації земельної ділянки в користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд знаходиться земельна ділянка загальною площею 0,0563 га по вул. Пролетарській, 16/1,2.

Згідно висновку експерта №О-197 від 19.10.2012 року судової будівельно-технічної експертизи частки власників квартир в частині будинковолодіння, що відноситься до квартир №1 і № 2, становлять: квартира №1 (ОСОБА_2) 73/100 частин, квартира № 2 (ОСОБА_3.) - 27/100 частин. Відповідно до додатку №2 даного висновку, з врахуванням часток співвласників будинковолодіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 запропонований можливий розподіл земельної ділянки (а.с. 46-53).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач та відповідач як співвласники житлового будинку, який знаходиться на земельній ділянці, що знаходиться в їх спільному постійному користуванні, мають право на встановлення порядку користування нею шляхом виділення конкретної земельної ділянки кожному власнику відповідно до частки житлового будинку для його обслуговування до приватизації цієї землі за варіантом розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_1 запропонованого експертом у висновку судової будівельно-технічної експертизи №О-197 від 19.10.2012 року.

Доводи апелянта про наявність у нього порушенного права внаслідок запропонованого експертом лише одного варіанту розподілу спірної земельної ділянки і обмеження в наслідок цього у користуванні належним йому майном не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому не заслуговують на увагу суду.

Статтями 10, 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Всупереч наведеним вимогам закону апелянтом не доведено можливість встановлення іншого варіанту порядку користування спірною земельною ділянкою та не заявлялось клопотання про витребування таких доказів, а також про призначення повторної судової експертизи.

Отже, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків суду і не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 14 листопада 2012 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді