АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9523/15 Справа № 195/986/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Глущенко Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

02 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Хлус Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційними скаргами

ОСОБА_2 та

ОСОБА_3

на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, який ним було уточнено під час розгляду справи / а. с. 1-2,11-12,47-48, 32-40 /.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 посилалося на те, що 26.09.2013 року, близько 18 години, в результаті протиправних дій відповідача ОСОБА_2І йому-позивачу спричинені тілесні ушкодження: поверхнева рана в лобній частині, синець і садна на тілі в області лівого кута нижньої щелепи, дві садни на лівій вушній раковині, синець на спині ліворуч, синець на лівій бічній поверхні тулубу, дві садни на лівому передпліччі, синець в області третього фаланго-пястного суглобу лівої кисті, - які згідно висновку СМЕ № 332-Е від 08.10.2013 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Відповідно до вироку Томаківського районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2013 року, який залишений в силі ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.05.2014 року, - ОСОБА_2 було засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу 510 грн..

Позивач вважає, що протиправними діями відповідача йому спричинено, як матеріальну, так і моральну шкоду.

Матеріальна шкода склала суму 8227,60 грн., яку він просить стягнути з відповідача і яка складається з: 117,65 грн.- за висновок СМЕ; 215,80 грн. - поїздка до міліції 08.10.2013 року; 215,80 грн. - поїздка до міліції 18.11.2013 року; 106 грн. - поїздка до суду 16.12.2013 року; 106 грн. - поїздка до суду 18.12.2013 року; 289,95 грн. - поїздка до суду 03.06.2014 року; 96 грн. - поїздка до суду 07.05.2014 року; 80,56 грн. - поїздка до апеляційного суду і 7000 грн. - слуховий апарат.

Також, позивач вважає, що йому протиправними діями відповідача було спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі та моральних стражданнях, яких він зазнав у звязку з ушкодженням здоровя, а також у душевних стражданнях повязаних з протиправною поведінкою відповідача. Позивач переніс фізичний біль, психологічний стрес, у нього погіршився стан здоровя, в результаті чого він змушений вживати додаткові зусилля по організації свого життя.

Позивач оцінив спричинену йому моральну шкоду в розмірі 100000 грн. та просив стягнути її з відповідача.

Відповідач визнав позов частково, не заперечуючи проти стягнення з нього 117,65 грн. за проведення СМЕ та 200 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_31227,76 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено / а. с. 62-64 /.

З рішенням суду від 30.09.2015 року, в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, не погодився позивач ОСОБА_3В, який звернувся до суду з апеляційною скаргою та просив змінити рішення в цій його частині, постановивши нове про задоволення цих його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що суд безпідставно занизив розмір моральної шкоди /а. с.76-77/.

Також, з рішенням суду, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, не погодився відповідач ОСОБА_2 і звернувся до суду з апеляційною скаргою, де просив суд змінити рішення та ухвалити нове, яким стягнути з нього на користь відповідача лише 117,65 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 500 грн. у відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що позивач не надав належних доказів в підтвердження розміру матеріальної шкоди, а розмір моральної суд безпідставно завищив / а. с. 67 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково, зменшивши розмір стягненої матеріальної шкоди, з наступних підстав.

Судом встановлено, що дійсно 26.09.2013 року, близько 18 години, в результаті протиправних дій відповідач ОСОБА_2 спричинив позивачу ОСОБА_3, згідно висновку СМЕ № 332-Е від 08.10.2013 року, легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки..

Відповідно до вироку Томаківського районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2013 року, який залишений в силі ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.05.2014 року, - ОСОБА_2 було засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу 510 грн. / а. с. 3-4 /.

Отже, відповідач визнаний винним в скоєнні кримінального правопорушення по відношенню до позивача, а тому відповідач, в силу ст. ст. 1166,1167 ЦК України, повинен відшкодувати позивачу (потерпілому по кримінальній справі) спричинену останньому, як матеріальну, так і моральну шкоду, тобто висновок суду першої інстанції про те, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача грошові суми у відшкодування матеріальної і моральної шкоди є правильним.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд першої інстанції, виходячи з дійсних обставин справи та наслідків, що наступили для позивача в результаті кримінального правопорушення, - прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Факт спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди, в результаті кримінального правопорушення, знайшов своє підтвердження в суді.

Щодо рішення суду першої інстанції, в частині розміру стягненої матеріальної шкоди, то рішення в цій частині підлягає зміні з наступних підстав.

Так, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача 1227,76 грн. у відшкодування позивачу матеріальної шкоди, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази, в силу ст. ст. 58,59 ЦПК України, повинні бути належними та допустимими.

З матеріалів справи вбачається, що в результаті кримінального правопорушення відповідачем було спричинено позивачу тілесні ушкодження, ступінь яких визначався СМЕ за проведення якої позивачем (за його твердженням) сплачено 117,65 грн., але доказів в підтвердження цієї суми позивач суду не надав. Однак, відповідач не заперечує про відшкодування цієї суми позивачу, а тому в силу ст. 61 ЦПК України ця сума не підлягає доказуванню.

Також, позивач просив стягнути з відповідача на його користь:

- 215,80 грн. поїздка до міліції 08.10.2013 року, в підтвердження чого позивач надав суду повістку про виклик 08.10.2013 року до слідчого Томаківського РВ, як потерпілого, та фіскальний чек від 29.03.2013 року (тоді як викликався до слідчого 08.10.2013 року) Нікопольської АЗС на придбання 20л бензину на загальну вартість 215,80 грн., тобто позивач не надав належних та допустимих доказів, що підтвердили його витрати на цю поїздку / а. с. 36 /;

- 215,80 грн. поїздка до міліції 18.11.2013 року, в підтвердження чого позивач надав суду повістку про виклик 18.11.2013 року на 9 годину до слідчого Томаківського РВ, як потерпілого, та фіскальний чек від 08.11.2013 року Нікопольської АЗС про придбання о 9 год. 44 хв. 20л бензину на загальну вартість 215,80 грн. (тоді як викликався до слідчого на 9 годину 18.11.2013 року). Доказів того, що він дійсно використовував якийсь автомобіль на поїздку до слідчого 18.11.2013 року позивач суду не надав, як і не надав розрахунок використаного бензину на поїзду з урахуванням кілометражу з с. Новокиївки до смт. Томаківка, тобто позивач не надав належних та допустимих доказів, що підтвердили його витрати на цю поїздку / а. с. 35 /;

- 106 грн. - поїздка до суду 16.12.2013 року, в підтвердження чого позивач надав суду повістку про виклик 16.12.2013 року на 11 годину до Томаківського районного суд, як потерпілого, та фіскальний чек від 18.12.2013 року Томаківської АЗС про придбання 10л бензину на загальну вартість 106 грн. (тоді як викликався до суду 16.12.2013 року). До того ж, доказів того, що він дійсно використовував якийсь автомобіль на поїздку до суду в цей день позивач суду не надав, як і не надав розрахунок використаного бензину на поїзду з урахуванням кілометражу з с. Новокиївки до смт. Томаківка, тобто позивач не надав належних та допустимих доказів, що підтвердили його витрати на цю поїздку / а. с. 40 /;

- 106 грн. - поїздка до суду 18.12.2013 року, в підтвердження чого позивач надав суду повістку про виклик 18.12.2013 року на 14 годину до Томаківського районного суд, як потерпілого, але доказів щодо підтвердження цієї суми суду не надав / а. с. 39 /;

- 96 грн. поїздка до суду 07.05.2014 року та 289,95 грн. - поїздка до суду 03.06.2014 року, в підтвердження чого позивач надав суду повістки про виклик в ці дні до Томаківського районного суд, як позивача, з відміткою суду про те, що дійсно ОСОБА_3 в ці дні був присутній в суді, як позивач / а. с. 37,38 / і це при тому, що ним заявлені вимоги про відшкодування матеріальної шкоди спричиненої в результаті кримінального правопорушення.

Однак, ухвалюючи рішення по справі про задоволення вимог про стягнення вище вказаних сум суд першої інстанції не прийняв до уваги зазначені апеляційним судом обставини, не надав належної оцінки доказам, у звязку з чим постановив, в цій частині позовних вимог, незаконне рішення.

Також, позивач просив суд стягнути на його користь 80,56 грн. витрачених на поїздку 23.04.2014 року до Апеляційного суду Дніпропетровської області, де розглядалася його апеляційна скарга на вирок Томаківського райсуду від 26.12.2013 року, в підтвердження чого ним надано відповідну довідку апеляційного суду та квитки на проїзд до м. Дніпропетровська та на зворотній шлях / а. с. 33,34 /, тобто ця грошова сума знайшла своє підтвердження, а тому підлягає стягненню з відповідача.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що розмір грошової суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди складає лише 198,21 грн. (117,65+80,56=198,21), тобто розмір стягненої судом першої інстанції матеріальної шкоди підлягає зменшенню з 1227,76 грн. до 198,21 грн.

Інші доводи апеляційних скарг, як позивача, так і відповідача, не є суттєвими для вирішення спірного питання та не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,309 ЦПК України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2015 року, в частині розміру стягненої матеріальної шкоди, - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 198,21 грн. (сто девяносто вісім гривень 21 копійку) у відшкодування матеріальної шкоди. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: