Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2015 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді - Музичук Н.Ю.

при секретарі - Довбенко Г.В.

за участю представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

представника третьої особи - ОСОБА_4

третьої особи - приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу

Онищука І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи ОСОБА_4, приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Онищук Ігор Миколайович, про захист цивільних майнових прав способом визнання права,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_6 звернувся в суд з позовною заявою про захист цивільних майнових прав способом визнання права до ОСОБА_7, в якій просить визнати за ним право власності на ? /ідеальну частку/ земельної ділянки по АДРЕСА_1 в місті Рівне, відповідно до договору дарування земельної ділянки від 27.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М. за № 5897 від 27.12.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №5897 бланк серії НОМЕР_2.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 27.12.2004 року ОСОБА_4 подарувала позивачу та відповідачу належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,0792 га, що розташована в АДРЕСА_1 /свідоцтво НОМЕР_3, видане на підставі рішення Рівненської міської ради №277 від 03.03.1998 року, зареєстроване в книзі державних актів на право приватної власності/. Відповідно умов вищевказаного договору, дарувальник подарувала, а обдаровані рівними долями прийняли в дар вказану вище земельну ділянку, відтак у сторін виникла правова підстава отримати у власність вказану земельну ділянку. За спільною згодою сторін у договорі вартість земельної ділянки оцінена в 33 138 грн. Позивач має право на ? частину вказаної земельної ділянки. В 2004 році Позивач та Відповідач проживали в АДРЕСА_1 та користувалися земельною ділянкою, тобто фактично реалізували, відповідно до ч.1 ст. 722 ЦК України, своє право власності. Відповідно до ч.ч.1,3.ст.182 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у сторін виник правових обов'язок, вони зобов'язані подати на державну реєстрацію договір дарування земельної ділянки. По теперішній час Відповідач не вжила заходів щодо реєстрації вказаного договору дарування, ухиляється від виконання свого обов'язку, чим фактично порушує право Позивача на визнання за ним та узаконення позивачем права власності на ? частку вказаної земельної ділянки. Позивач, не може виконати свої обов»язки, оскільки не має оригіналу правовстановлюючого документу на руках. Позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх прав в порядку ст.ст.15,16 ЦК України, оскільки Відповідач, колишня дружина, не має на меті реєстрації вказаного договору дарування, а отримання дубліката договору без другої обдарованої сторони не можливе.

В судовому засіданні представники позивача підтримали повністю без зміни позовні вимоги з підстав, вказаних у позовній заяві. Зазначили, що за згодою сторін будо укладено договір дарування на фактично оплачені /батьком від імені позивача/ об»єкти нерухомості - ? будинку та ? земельної ділянки в АДРЕСА_1. Сторони /колишнє подружжя/ проживали та фактично користувались земельною ділянкою в період 2004-2009 роки, ще 3 роки позивач перебував в належній частині будинку в період відпусток. Після розпаду сім»ї виникли спори із 2013 року на предмет поділу спільного, належного на праві власності сторонам майна, в ході якого позивачу стало відомо про відсутність реєстрації права власності на землю. Пропозиція щодо добровільної реєстрації права власності залишена відповідачем без реагування, дублікат договору одній стороні не виданий, дії нотаріуса вважались правомірними, не оспорювались, внаслідок чого позивач не може реалізувати своє право власності на ідеальну частку земельної ділянки юридично шляхом його державної реєстрації. Вони підтримують вимоги та просять їх задовольнити.

Відповідач та представник відповідача не визнали позовні вимоги, не визнали доводи позовної заяви та пояснення представників позивача. Пояснили, що твердження Позивача про невжиття Відповідачем заходів щодо реєстрації права власності на земельну ділянку за Позивачем є незаконним та безпідставним, адже, відповідно до ч.7 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого вигодонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Крім того, Позивач із 2007 року проживає за кордоном, до Відповідача із проханням зареєструвати право власності на земельну ділянку не звертався. Фактично зі сторони Відповідача не вчинено будь-яких дій, які б свідчили, що Відповідач не визнає право власності Позивача на ? частку земельної ділянки за вказаною адресою. Будь-яких доказів про відмову Позивача реєструвати право власності за договором дарування Позивачем не надано суду. Позивачем не надано доказів відмови РС Рівненського міського управління юстиції у проведенні державної реєстрації права власності на земельну ділянку за договором дарування. Крім того, в договорі відсутній кадастровий номер земельної ділянки, який повинен бути поданим для проведення державної реєстрації речових прав на земельну ділянку, Позивач не надав доказів про відмову у видачі такого витягу. Оригінал договору дарування в розпорядженні Відповідача відсутній, місце його знаходження невідоме, з приводу державної реєстрації договору дарування Відповідач не зверталась, з приводу отримання дубліката такого договору також не зверталась, пропозицію Позивача щодо спільної такої заяви заперечує. Отже Позивачем невірно обраний спосіб захисту свого права, перешкоди з боку відповідача або невизнання права відповідачем не доведені, у Позивача відсутні підстави для звернення до суду щодо захисту свого права.

Представник ОСОБА_4, третьої особи в справі, вважає, що позовні вимоги не доведені, не підлягають до задоволення. Не заперечує, що ОСОБА_4 свідомо в рівних долях подарувала сторонам вказану позовом земельну ділянку. Заходи до державної реєстрації права власності на земельну ділянку не приймались, питання про землю не стояло. Оригінал договору дарування зберігався в довірительки ОСОБА_4 та був втрачений разом з іншими документами при продажу нею будинку.

Третя особа в справі, приватний нотаріус рівненського міського нотаріального округу Онищук І.М. пояснив, що до нього звертався представник Позивача з приводу видачі дубліката договору дарування земельної ділянки від 27.12.2004 року, посвідченого ним за № 5897 від 27.12.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №5897 бланк серії НОМЕР_2, згідно якого земельна ділянка подарована сторонам в рівних частках, тобто по ? частці кожному, один примірник якого при посвідченні отриманий обдарованими. Оскільки, відповідно п.1.1 Глави 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, дублікат у разі втрати або зіпсування документа видається за заявою осіб, щодо яких вчинена така дія, то в даному випадку дублікат договору може бути виданим за заявою двох осіб. Так як ОСОБА_8 до нього із заявою про видачу дубліката договору не зверталась, у видачі дубліката на заяву сторони позивача відмовлено. Даний договір не був зареєстрований в Державному земельному кадастрі, не проведена державна його реєстрація. Позовні вимоги не заперечує.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані в справі докази та встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено на підставі пояснень представників сторін, що сторони в справі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є співвласниками в рівних долях ? частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 в місті Рівне, проведена державна реєстрація права власності на вказане нерухоме майно, в судовому порядку вирішується питання поділу частини будинковолодіння між співвласниками в натурі.

Відповідно дослідженого судом примірника, що знаходиться в справах приватного нотаріуса. договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М. за № 5897 від 27.12.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №5897 бланк серії НОМЕР_2, встановлено, що 27.12.2004 року ОСОБА_4 подарувала позивачу та відповідачу /обдарованим/ рівними долями, відповідно по ? частці, належну їй, відповідно Державного акту НОМЕР_3, виданого за рішенням Рівненської міської ради №277 від 03.03.1998 року, зареєстрованого в книзі державних актів на право приватної власності, на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,0792 га, що розташована в АДРЕСА_1, оцінену у 33 138 грн. Згідно змісту Договору вбачається, ст.ст. 40,120 ЗК сторонам роз»яснені, договір є підставою для видачі новому власнику державного акту /документа/ на право приватної власності на землю, з моменту одержання якого наступає право власності на земельну ділянку.

Вказаний договір, посвідчений відповідно до положень ст. ст. 717-720 ЦК України, ніким не оспорений, не був ні в який спосіб скасований, не підданий сумніву і визнаний сторонами в суді, як чинний такий, що давав і дає позивачу право на державну реєстрація права власності на ? частину земельної ділянки площею 0,0792 га, що розташована в АДРЕСА_1.

Дослідженням договору в суді встановлено, що такий містить застереження про те, що у відповідності зі ст. 202 Земельного кодексу України, цей договір підлягає державній реєстрації в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю.

Відповідно пояснень третьої особи, приватного нотаріуса рівненського нотаріального округу Онищука І.М., та п. 11 Договору дарування встановлено, що договір складено в 2 примірниках, один з яких залишається в справах приватного нотаріуса, а інший видається обдарованим.

Не спростовано Відповідачем та прийнято до уваги судом, що із 2004 року Позивач та Відповідач проживали в АДРЕСА_1 та користувалися земельною ділянкою, тобто фактично прийняли дарунок і реалізували, відповідно до ч.1 ст. 722 ЦК України, своє право власності.

На підставі пояснень сторін, зокрема визнано відповідачем та його представником, встановлено про те, що вказаний договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М. за № 5897 від 27.12.2004 року, знаходився в розпорядженні відповідача, в тому числі залишався в її розпорядженні після розірвання в 2009 році шлюбу між сторонами.

Із пояснень представника третьої особи, баби Відповідача, ОСОБА_4 - ОСОБА_9, що є батьком Відповідача, встановлено, що такий примірник договору Обдарованих зберігався в Дарувальника - баби Відповідача ОСОБА_4 та був втрачений при невстановлених обставинах при переселенні, державна реєстрація Договору не проведена.

У відповідності до частини першої ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У відповідності до положень ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У відповідності ч.1 ст.120 ЗК України, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Статтею 202 Земельного кодексу України передбачено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель, який складається: із книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійно користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; із Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Таким чином, судом безспірно встановлено, що роз»яснений при посвідченні Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М. за № 5897 від 27.12.2004 року, обов'язок державної реєстрації права власності на прийняту в дар земельну ділянку, відповідно Договору дарування, як підстави виникнення права власності сторін на вказану земельну ділянку в рівних частках, не виконаний саме з вини Відповідача ОСОБА_7, яка маючи в своєму чи з її волі в розпорядженні близьких родичів отриманий примірник Договору, що унеможливило та унеможливлює виконання обов'язку, передбаченого ст. 202 Земельного кодексу України стороною позивача, не ініціювала проведення державної реєстрації перед позивачем, чим порушила інтереси позивача.

На теперішній час отриманий Обдарованими один примірник Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М. за № 5897 від 27.12.2004 року, втрачений по вині сторони Відповідача, яка зобов»язана ініціювати отримання Дубліката такого договору, як підстави для державної реєстрації права власності на прийняту в дар земельну ділянку, чого не вчиняє, прямо порушуючи інтереси позивача.

Відповідно ч.8 ст.8 ЦПК України, якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за замістом правовідносини /аналогія закону/.

Стаття 15 ЦК України встановлює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є визнання права.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що стороною позивача правомірно для відновлення порушеного права, з метою дотримання визначеної ст. 3 ЦК України засади справедливості, заявлений позов про визнання права власності на земельну ділянку, відповідно до чинного договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М. за № 5897 від 27.12.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №5897 бланк серії НОМЕР_2, примірник якого втрачений відповідачем, за рішенням суду, як підстави для державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Таким чином, аналізуючи всі зібрані по справи докази в їх сукупності, з урахуванням встановленого порядку державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку співвласниками, позивачем та відповідачем, а також чинне законодавство в цій частині, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_6 є доведеними та підлягають до задоволення.

На підставі вищевикладеного, 120 ЗК України, ст.ст.3, 15, 16, 319,370,372 ЦК України, керуючись ст.ст. 10,11,57-60,88, 208,209,212-215,218,223, 292,294 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на ? частину /ідеальну частку/ земельної ділянки площею 0,0792 га, наданої для будівництва і обслуговування частини житлового будинку та господарських будівель, розташованої за адресою АДРЕСА_1, відповідно договору дарування земельної ділянки, посвідченого 27.12.2004 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М., зареєстрованого в реєстрі за №5897.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через місцевий суд поданням апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а для осіб які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського міського суду Н.Ю.Музичук