Справа № 464/9457/14 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О.
Провадження № 22-ц/783/1022/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Щербая В.П.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Університету банківської справи Національного банку України, третя особа профспілковий комітет Львівського інституту банківської справи Університету банківської справи Національного банку України про поновлення на роботі, визнання незаконними та скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

встановила:

Оскарженим рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 17 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Університету банківської справи Національного банку України, третя особа профспілковий комітет Львівського інституту банківської справи Університету банківської справи Національного банку України про поновлення на роботі, визнання незаконними та скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального права. Вважає, що звільнення відбулося без згоди профспілкового комітету Львівського інституту банківської справи Університету банківської справи Національного банку України. Зазначає, що суд не залучив до розгляду у справі як відповідача Львівський інститут банківської справи, а визнав що саме Університет банківської справи Національного банку України є належним відповідачем по справі, а значить є роботодавцем відносно позивача. Вказує, що їй не було запропоновано роботи в новоствореному відділі Університету - амбулаторії, хоча структура та штатний розпис були затвердженні задовго до звільнення з роботи позивача. Крім того зазначає, що не була працівником адміністративно-господарського відділу, а була працівником пункту охорони здоров'я.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги пояснення ОСОБА_4 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що наказом від 26.08.2014 року № 171-К Львівського інституту банківської справи Університету банківської справи Національного банку України вона була звільнена з посади сестри медичної вищої кваліфікаційної категорії адміністративно-господарського відділу 31.08.2014 року у зв'язку зі скороченням штатної чисельності працівників.

Просила суд поновити її на посаді сестри медичної вищої кваліфікаційної категорії адміністративно-господарського відділу Львівського інституту банківської справи Університету банківської справи Національного банку України або на рівнозначній посаді в Університеті банківської справи Національного банку України; визнати незаконним та скасувати в частині скорочення посади сестри медичної вищої кваліфікаційної категорії адміністративно-господарського відділу наказ від 26.06.2014 року № 132-К Львівського інституту банківської справи Університету банківської справи Національного банку України "Про зміни в організації виробництва й праці та звільнення працівників"; визнати незаконним та скасувати в частині скорочення посади сестри медичної вищої кваліфікаційної категорії адміністративно-господарського відділу наказ від 26.06.2014 року № 266 "Про внесення змін до структури інституту"; визнати незаконним та скасувати наказ від 26.08.2014 року № 171-К Львівського інституту банківської справи Університету банківської справи Національного банку України "Про звільнення"; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у сумі 50 000,00 грн.

В послідуючому позивач уточнила свої вимоги та просила суд поновити її на посаді сестри медичної вищої кваліфікаційної категорії адміністративно-господарського відділу Львівського інституту банківської справи Університету банківської справи Національного банку України, решту вимог залишила без змін.

Встановлено, що ОСОБА_2 01.07.2000 року прийнята на роботу до Львівського банківського інституту на посаду завідувача медичним пунктом на підставі наказу від 26.06.2000 року № 16-К. На підставі наказу від 09.04.2003 року № 65-К позивач прикріплена у відділ соціальних питань охорони здоров'я Львівського банківського інституту. Наказом від 31.08.2007 року № 216-К позивач переведена на посаду завідувача пункту охорони здоров'я адміністративно-господарського відділу. Наказом Львівського інституту банківської справи Університету банківської справи Національного банку України від 06.06.2008 року № 153-К позивач переведена на посаду сестри медичної вищої категорії пункту охорони здоров'я. Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці позивача.

Наказом від 26.08.2014 року № 171-К Львівського інституту банківської справи Університету банківської справи Національного банку України вона була звільнена з посади сестри медичної вищої кваліфікаційної категорії адміністративно-господарського відділу 31.08.2014 року у зв'язку зі скороченням штатної чисельності працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що звільнення позивача відповідає вимогам п.1 ст.40 КЗпП України.

З такими висновками суду погоджується й колегія суддів виходячи з наступного.

Згідно з приписами п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Встановлено, що Положення про Львівський інститут банківської справи Університету банківської справи Національного банку України в новій редакції затверджене ректором Університету банківської справи Національного банку України 09.04.2014 року.

Відповідно до абз. 10 п. 5.4 Положення директор Інституту в межах наданих йому повноважень і відповідно до законодавства України, нормативно-правових актів та розпорядчих документів Національного банку, Статуту Університету приймає на роботу і звільняє з неї працівників Інституту.

Пунктом 5.3 Положення визначено, що у разі тимчасової відсутності директора Інституту виконання його обов'язків згідно з наказом останнього може бути покладено на одного з його заступників з оформленням відповідної довіреності.

Оскільки позивач була працівником саме Львівського інституту банківської справи Університету банківської справи Національного банку України, питання прийому на роботу та звільнення її було делеговано Інституту, як уповноваженому органу.

Виходячи з вищенаведеного районний суд дійшов до вірного висновку, що Львівський інститут банківської справи Університету банківської справи Національного банку України наділений повноваженнями роботодавця щодо прийняття та звільнення з роботи працівників Інституту та відповідно є уповноваженим органом, що спростовує твердження позивача про її звільнення не уповноваженим на те органом.

Посилання апелянта на те, що її звільнення проведено не уповноваженим органом, оскільки працівників Університету звільняли не на підставі наказу Університету, а Інституту, хоча останній не є юридичною особою, судова колегія не приймає до уваги, так як в довіреності від 10 жовтня 2013 року, на підставі якої діяв директор інституту ОСОБА_6 зазначено, що викладений перелік повноважень не є вичерпним і не виключає вчинення інших юридично значимих дій, пов'язаних з виконанням цієї довіреності, зміст, умови і обсяг яких визначаються Статутом Університету банківської справи Національного банку України та Положенням про Львівський інститут банківської справи Університету банківської справи Національного банку України. В той же час на час тимчасової відсутності директора, заступник, який згідно наказу виконує обов'язки директора, наділений повноваженнями щодо прийняття на роботу та звільнення з неї працівників інституту відповідно до Положення та довіреності.

Таким чином накази з кадрових питань Львівського інституту банківської справи Університету банківської справи Національного банку України, зокрема що стосуються ОСОБА_2, мають юридичну силу, оскільки підписані уповноваженими на те особами відповідно вимог чинного законодавства.

Не знайшли свого підтвердження і посилання апелянта на те, що наказ було видано з порушенням вимог частини третьої статті 22 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", оскільки не було проведено консультації з профспілкою за три місяці до звільнення.

Встановлено, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про відсутність ознак масового вивільнення працівників з ініціативи роботодавця, що передбачені ст. 48 ЗУ "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 № 5067-УІ на підставі доказів, долучених до матеріалів справи.

Представник відповідача підтвердив, що штатна чисельність працівників Інституту станом на червень місяць - 301 особа. На підставі наказу від 26.06.2014р. № 132-К "Про зміни в організації виробництва і праці та звільнення працівників" про розірвання трудового договору згідно ч.І.ст.40 КЗпП у зв'язку з скороченням штатної чисельності повідомлено 12 працівників Інституту.

Тому судова колегія прийшла до висновку, що ознак масового вивільнення передбачених ст. 48 ЗУ "Про зайнятість населення" та відповідно підстав для проведення консультацій з профспілковим комітетом не було.

Позивач зазначала, що її не було вчасно попереджено про заплановане звільнення відповідно до ст. 49-2 КЗпП Україниза два місяці та про можливе звільнення її було попереджено 27.06.2014 року, але не було ознайомлено із самим наказом від 26.06.2014 року № 132-К.

Суд встановив, що позивачем не заперечується факт, що її своєчасного, а саме за 2 місяці, попереджено про наступне звільнення і формою персонального повідомлення в було письмове повідомлення від 27.06.2014 року про звільнення у зв'язку із скороченням штату працівників згідно з наказом від 26.06.2014 року № 132-к.

Суд вказав, що не ознайомлення позивача з наказом від 26.06.2014 року №132-к не можна трактувати як порушення вимог зазначеної вище статті КЗпП України, а тому безпідставними є твердження позивача з приводу наведених обставин.

Встановлено, що на звільнення з роботи позивача є згода профспілкового комітету Львівського інституту банківської справи Університету банківської справи Національного банку України від 27.06.2014 року (протокол № 4), яка одержана з дотриманням строків, передбачених ст. 43 КЗпП України.

З врахуванням наведеного судова колегія прийшла до висновку, що відповідачем, як роботодавцем дотримано вимог чинного законодавства про працю України, так як відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України письмово повідомлено позивача про майбутнє скорочення за 2 місяці та дотримано вимоги ст. 43 КЗпП України.

Судом також встановлено, що на момент попередження про наступне звільнення та до часу звільнення позивача з роботи вакансій, у тому числі на посаду медичної сестри та інших вакантних посад нижчої кваліфікації, у Львівському інституті банківської справи, тобто за місцем роботи позивача, не було, що підтверджується інформацією відділу кадрів Інституту про наявність вакансій, яка щомісячно надсилається до Університету банківської справи Національного банку України, та інформацією про наявність вакансій в Університеті банківської справи Національного Банку України з 01.06.2014 року по 31.08.2014 року.

В засідання судової колегії представник відповідача зазначив, що наявна інформація відділу кадрів Університету та Інституту підтверджує відсутність можливості перевести позивачку на іншу роботу, оскільки на момент попередження та до часу звільнення вакансій на посаду медичної сестри не було.

Він також пояснив, що на підставі даних наказу Університету від 24.06.2014 р. № 115-К та наказу Інституту від 26.06.2014 р. № 132-К з штатного розпису інституту виведені всі посади медичних працівників, порівняння за критеріями продуктивності праці і кваліфікації не проводилось.

При таких обставинах судова колегія погоджується з висновками суду про те, що оскільки в його штатному розписі запроваджено нові штатні одиниці та створено вакансії за цією ж кваліфікацією та професією, з огляду на те, що Університет банківської справи Національного Банку України є окремою структурною одиницею з власним штатним розписом, а позивач була працевлаштована у Львівському інституті банківської справи, відтак підстав для пропозиції позивачу іншої роботи у роботодавця, відмінного від того, з яким у позивача було укладено трудовий договір, не встановлено.

Суд також встановив, що не знайшли підтвердження посилання позивача в обґрунтування необхідності переведення її на роботу на аналогічну посаду до Університету на п. 3 наказу Університету банківської справи Національного Банку України від 24.06.2014 року № 115-К, згідно з яким керівників кадрових служб зобов'язано запропонувати працівникам, що підпадають під скорочення, переведення за їх згодою на вакантні посади, оскільки з нього не вбачається пропозиції переведення на вакантні посади саме Університету.

Посилання апелянта на те, що на посаді сестри медичної вищої категорії залишилась працювати ОСОБА_7, судова вважає безпідставними, так як вказана особа була звільнена з посади як і позивач (а.с.55-56), а в послідуючому прийнята на посаду в Університету банківської справи Національного Банку України, тобто вона не була залишена на попередній посаді і вимоги ст. 42 КЗпП Українина дані правовідносини не поширюються.

Таким чином при даних обставинах в компетенцію суд не входить вирішення питання щодо послідуючого прийняття позивача на посаду сестри медичної вищої категорії в Університет банківської справи Національного Банку України.

З врахуванням цього не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що їй не було запропоновано роботи в новоствореному відділі Університету - амбулаторії, хоча структура та штатний розпис були затвердженні задовго до її звільнення з роботи.

Тому суд прийшов до обгрунтованого висновку, що у Львівському інституті банківської справи Університету банківської справи Національного Банку України мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності працівників, роботодавцем додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення позивача, в матеріалах справи містяться докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що роботодавець не мав можливості перевести позивача з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, та позивач попереджалася за 2 місяці про наступне вивільнення, а тому звільнення позивача відповідає положенням п. 1 ст. 40 КЗпП Українита відмовив у задоволенні позову.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення такої.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.