У х в а л а

іменем україни

25 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцов В.О.,

Наумчук М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання договору недійсним та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 06 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що відповідно до укладеного договору про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти від 24 жовтня 2005 року та його додаткових угод ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 5 000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,2% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала, а тому, з урахуванням збільшених позовних вимог, станом на 18 червня 2014 року має заборгованість у розмірі 14 362,69 доларів США, яка складається з - 4 274,13 доларів США заборгованість за кредитом, 10 088,56 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом, яку банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним та відшкодування моральної шкоди, в якому посилалася на те, що коштів за кредитним договором вона не отримувала, договір про відкриття картрахунку та додаткові угоди до нього не підписувала, а тому вказаний договір є недійсним.

Також вважала, що недобросовісними діями ПАТ КБ «ПриватБанк» їй було заподіяно моральну шкоду, розмір якої вона оцінює у 10 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 вересня 2014 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 06 листопада 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 вересня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № SAMDN0658 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 24 жовтня 2005 року у розмірі 14 362,69 доларів США, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 4 274,13 доларів США та заборгованості за відсотками у розмірі 10 088,56 доларів США.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки недійсним та відшкодування моральної шкоди відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні первинного позову та задоволення зустрічного позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 24 жовтня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір № SAMDN0658 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти (а. с. 15-17).

Додатковою угодою від 31 жовтня 2005 року № 1 встановлено кредитний ліміт у розмірі 3 000 доларів США з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 18).

Додатковою угодою від 09 листопада 2005 року № 2 кредитний ліміт збільшено до 5000 доларів США (а. с. 19).

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи від 27 червня 2014 року № 181-К, підписи у договорі № SAMDN0658 від 24 жовтня 2005 року про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти та додатковій угоді № 1 до договору, виконані не ОСОБА_2, а іншою особою. Підпис в додатковій угоді № 2 до договору виконаний ОСОБА_2 Відповісти на питання: «Чи вчинено підпис ОСОБА_2 на анкеті-заяві про встановлення кредитного ліміту» не виявилось можливим (а. с. 106-115).

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зміст ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначає поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642, 643 ЦК України.

За змістом ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішніх переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Проводячи оцінку поданих сторонами доказів, суд апеляційної інстанції, з урахуванням мети правочину, відносин між сторонами, поведінки сторін та обставин, що мають значення, наявності достовірного підпису ОСОБА_2 у додатковій угоді та неможливості встановлення достовірності її підпису у анкеті-заяві про встановлення кредитного ліміту, виписки з картрахунку з 01 вересня 2000 року по 02 вересня 2014 року, наявності у ній даних про зняття та поповнення картрахунку (а. с. 130-133), доводів ОСОБА_2 про те, що вона віддавала копію свого паспорту до банку та ходила до нього, а також того, що кредит отримував її син, правильно вважав, що між сторонами був укладений договір про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки, що свідчить про наявність між сторонами кредитних правовідносин, а тому обґрунтовано задовольнив первісний позов та відмовив у задоволенні зустрічного позову.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає положенням ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 06 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцова

М.І. Наумчука