Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2015 року м. Київ
Суддя судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

Гвоздик П.О.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Фіаніт-А» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2015 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Фіаніт-А» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору дарування та дубліката договору дарування недійсними,

в с т а н о в и в:

У березні 2014 року ТОВ фірма «Фіаніт-А» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору дарування та дубліката договору дарування недійсними.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2014 року позов задоволено. Визнано договір дарування, укладений 21 серпня 2000 року та дублікат договору дарування від 13 грудня 2007 року, згідно яких ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв у дар нежитлове приміщення в житловому будинку літ. А-6, на першому поверсі, приміщення АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську, недійсними. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ТОВ фірма «Фіаніт-А» 243 грн 60 коп. сплаченого судового збору.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2015 року рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ фірма «Фіаніт-А» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Розглянувши касаційну скаргу, вважаю, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного рішення апеляційного суду не вбачається порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в :

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю фірма «Фіаніт-А» у відкритті касаційного провадження в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Фіаніт-А» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору дарування та дубліката договору дарування недійсними.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити Товариству з обмеженою відповідальністю фірма «Фіаніт-А».

Касаційну скаргу залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя П.О. Гвоздик