Номер провадження: 22-ц/785/2665/15
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: відповідачів ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах

ОСОБА_4 і третьої особи Чернягіної Н.С.

та представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чернягіної Наталії Сергіївни, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - Шоста Одеська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чернягіна Наталія Сергіївна про визнання довіреності, договору недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИЛА:

11 червня 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом, який у подальшому був уточнений, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - Шоста Одеська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чернягіна Н.С. про визнання довіреності, договору недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що квартира АДРЕСА_1 належала позивачці на праві приватної власності. 21.09.2010 року приватним нотаріусом ОМНО Чернягіною Н.С. посвідчена довіреність від імені ОСОБА_3, якою уповноважено відповідачку ОСОБА_3 на відчуження спірної квартири. Зазначену довіреність вона не підписувала. Пізніше стало відомо, що 02 липня 2011 року на підставі зазначеної довіреності було відчужено спірну квартиру на користь ОСОБА_4, яка 13 серпня 2011 року подарована ОСОБА_3. Зазначає, що довіреність від 21.09.2010 року та договір дарування від 02.07.2011 року були вчиненні поза її волею, тому просить визнати вказані правочини недійсними та витребувати зазначену квартиру із чужого незаконного володіння.

У судовому засіданні приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чернягіна Н.С. позов не визнала та пояснила, що надані повноваження в довіреності відповідали волі позивачки та довіреність була підписана нею особисто.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в судове засідання не з'явились, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2014 року позов задоволено у повному обсязі.

В апеляційних скаргах Чернягіна Н.С., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до апеляційного суду не з'явились позивачка ОСОБА_3 інтереси якої представляє її довірена особа на підставі довіреності ОСОБА_6, та представник шостої Одеської державної нотаріальної контори, яка сповіщалась належним чином про розгляд справи неодноразово, причини неявки до суду не повідомили, що у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає подальшому розгляду справи, та у доступі зазначених осіб до апеляційного суду.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом встановлені такі обставини у справі.

Згідно до ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 238 ЦК України визначено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

В силу ст. 239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Згідно до ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Позивачу ОСОБА_3 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1.

21.09.2010 року ОСОБА_3 було складено довіреність на ОСОБА_3, у якій ОСОБА_3 уповноважувалась бути представником ОСОБА_3 з різних питань, в тому числі укладання та підписання договорів відчуження належної їй квартири, що була посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернягіною Н.С. за реєстровим № 651.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив із того, що довіреність від імені позивачки на ім'я ОСОБА_3 щодо відчуження спірної квартири є недійсною, оскільки вона, позивачка 21 вересня 2010 року до нотаріальної контори в місті Одесі не їздила, спірну довіреність не видавала та не підписувала її.

Підставою для визнання довіреності недійсною став висновок №1526/02 судово-почеркознавчої експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз від 17.10.2013 року.

Відповідно ст.147 ЦПК України, яка встановлює, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу, яка в свою чергу передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно роз'яснень, наданих судам у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року №8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" встановлено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Суд першої інстанції при винесенні рішення не було враховано тієї обставини, що позивачкою у період з 1999 року виписувались довіреності на ОСОБА_3 на розпорядження квартирою АДРЕСА_1. Також судом не були прийняті до уваги свідчення свідків, у яких зазначалось, що відповідачка ОСОБА_3 безперешкодно користується спірною квартирою.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, у довіреності від 21.09.2010 року зазначалось, що у разі укладення договору дарування спірної квартири, обдаровуваним має бути ОСОБА_4 (племінник позивачки та рідний син відповідачки).

Так, 02.07.2011 року був укладений договір дарування за яким ОСОБА_3 (від імені якої діяла ОСОБА_3.) подарувала, а ОСОБА_4 прийняв у дар квартиру АДРЕСА_1. У подальшому ОСОБА_4 подарував квартиру відповідачці.

Відповідно до ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Статтею 718 ЦК України встановлено, що дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо доказів, які протирічать висновку експерта №1526/02 судово-почеркознавчої експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз від 17.10.2013 року, а саме наявність довіреностей у період 1999 року на ім'я ОСОБА_3 на розпорядження квартирою, показання свідків, приватного нотаріуса, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п. п. 1,4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чернягіної Наталії Сергіївни, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - Шоста Одеська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чернягіна Наталія Сергіївна про визнання довіреності, договору недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справа протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

В.О. Панасенков

Р.Д. Громік