Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"26" лютого 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Ластовки Н.Д.,

при секретарі Фузік Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просить зобов'язати відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1, вселити позивача у вказану квартиру, судові витрати покласти на відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власник спірної квартири, однак відповідачка, яка являється вдовою його покійного батька чинила перешкоди у оформленні його права на спадкове майно після смерті батька, на теперішній час не надає ключі від квартири та не пускає його туди, відповідачка зробила неспроможні умови спільного проживання, у тому числі його часткою квартири, а тому він вимушений звернутись за захистом своїх прав до суду.

Представник позивача в судове засідання не з'явилася, однак надала до суду заяву, відповідно до якої позов підтримала в повному обсязі та просить суд винести рішення в заочному провадженні у її відсутність за наявними у справі доказами та матеріалами.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою вказаною у позовній заяві, про причини неявки суд не повідомила.

На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, яка просила розглядати справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що відповідно до заповіту складеного 16.07.1999 року ОСОБА_3 заповів належну йому квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (а.с. 61)

За рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.06.2014 року, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_1 право власності на ? квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом. (а.с. 8-10)

Як роз'яснено в п. 1, 7 Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 № 14, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 14 ЦПК).

Оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

А отже, за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.06.2014 року, позивачу ОСОБА_1 належить право власності на ? квартири АДРЕСА_1, а відповідачці ОСОБА_2 - ? частина спірної квартири.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За нормою ч.1 ст.383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 316, ст. 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Конституція України у ст. 47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_2 перешкоджає позивачу ОСОБА_1 належно користуватися своєю часткою квартири АДРЕСА_1, а саме не відчиняє двері квартири та не надає ключі від вхідних дверей спірної квартири, з чим, позивач звертався до органів МВС України, начальника ЖРЕО-409, однак в ході перевірки були здійсненні неодноразові виходи за вказаною адресою, на які двері квартири ніхто не відкривав, свідки, які являється сусідами позивача по будинку, надали письмові пояснення, в яких також підтвердили, що двері спірної квартири ніхто не відкриває. (а.с. 14-22, 49-51,55-60)

За нормою частини другої ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно положення статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Відповідно до частини першої ст.358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Дана правова норма кореспондується з положеннями ст. 150 Житлового кодексу України, відповідно до якої визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: проживати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем у справі надано належні докази на підтвердження заявлених позовних вимог з приводу порушення його права, на належне користування квартирою АДРЕСА_1, як співвласника житлового приміщення, а тому є всі підстави усунення перешкоди в користуванні власністю, шляхом зобов'язання відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкоди позивачу у користуванні квартирою та вселити позивача у вказану квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення підлягає задоволенню в повному обсязі.

В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 понесені ним судові витрати за подачу позову до суду в розмірі 243,60 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 9, 150 Житлового кодексу УРСР, ст. ст. 3, 316, 317, 319, 328, 358, 383, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 58, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 232-233, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом зобов'язання відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкоду ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартиру АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ: