Справа № 362/4937/13 Головуючий у І інстанції Жук М.В.
Провадження № 22-ц/780/1874/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 26 09.04.2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

9 квітня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Касьяненко Л.І.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувсядо суду із вказаним вище позовом,який мотивував тим, що 14 грудня 2006 року між банком і відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту, який включає заяву позичальниці та Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка». Згідно вказаного договору банк надав відповідачці кредит на споживчі цілі у розмірі 3298,90 грн. із сплатою 24 % річних, а відповідачка зобов'язалася повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування. Вказував, що за умовами кредитного договору позичальниця мала повертати кредит щомісячними платежами, однак не виконує цих обов'язків має прострочену заборгованість. Посилаючись на ст.1054 ЦК України та умови кредитного договору, просив стягнути з відповідачки на користь банку кредитні кошти станом на 27 липня 2013 року в розмірі 44315,60 грн., з яких 576,20 грн. - тіло кредиту, 14603,26 грн. - проценти, 534,48 грн. - комісія, 26015,20 грн. пеня, 500 грн. та 2086,46 грн. штрафи та судові витрати.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач ПАТ «Приват Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позов банку задоволити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Учасники справи, в тому числі відповідачка ОСОБА_2, належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не з'явилися, їх неявка відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 14 грудня 2006 року між ПАТ «Приват Банк» і відповідачкою було укладено договір про надання споживчого кредиту. Вказаний договір включає в себе заяву позичальниці та Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка». За умовами договору банк надав позичальниці кредит в розмірі 3298 грн. із сплатою 24 % річних терміном на один рік, тобто до 14 грудня 2007 року. Повернення кредиту передбачено шляхом внесення позичальником щомісячних платежів за кредитом, відсотками і комісією в розмірі 357,02 грн.

Також, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 не виконала обов'язків по поверненню кредиту, після закінчення строку договору має заборгованість розмірі 44315,60 грн., чим порушує права банку як кредитора, що стверджується розрахунком боргу.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк», суд обгрунтовував свої висновки тим, що позичальниця ОСОБА_2 не виконала обумовлених кредитним договором обов'язків по поверненню кредиту шляхом внесення щомісячних платежів і має заборгованість, що у свою чергу свідчить про порушення прав кредитора. Проте порушені права ПАТ КБ «Приватбанк» відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» захисту не підлягають у зв'язку із пропуском банком встановленого законом строку звернення до суду за захистом свого права.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками, оскільки суд у порушення вимог ст.ст.213, 214 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.

Застосовуючи до спірних правовідносин п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка забороняє кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суд не врахував, що дана норма стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і не стосується правил вирішення справи в судовому порядку.

Такий правовий висновок зробив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 листопада 2013 року при розгляді справи № 6-126 цс 13, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за споживчим кредитом після спливу позовної давності. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч.11 ст.11 зазначеного Закону, стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Аналогічні роз'яснення містяться у п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (в редакції постанови від 7 лютого 2014 року).

Отже при вирішенні даного спору суд мав застосувати загальні положення норм ЦК України, які регулюють позовну давність, в тому числі норму, яка вказує на можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони, що повністю відповідає принципу змагальності.

Крім того, вирішуючи спір, суд не звернув уваги на п.5.5 Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», який є невід'ємною частиною частиною договору і згідно якого сторони погодили терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків та неустойки тривалістю 5 років, що відповідає положенням ст.259 ЦК України щодо зміни тривалостя позовної давності.

Факт ознайомлення і згоди відповідачки із Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» стверджується її підписом.

Суд залишив поза увагою, що останній платіж відповідачкою здійснено 14 червня 2010 року, тобто в межах п'ятирічного строку позовної давності (починаючи із закінчення терміну кредиту 14 грудня 2007 року), що відповідно до ст.264 ЦК України перериває перебіг строку позовної давності, і його перебіг починається заново.

За таких обставин висновки суду про пропуск банком строку позовної давності не відповідають обставинам справи.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, не грунтується на матеріалах справи і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов Приватбанку підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

За положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Поскільки відповідачка ОСОБА_2 отримала кредитні кошти в розмірі 3298,90 грн. та не виконала обов'язків по їх поверненню, покладених на неї кредитним договором від 14 грудня 2006 року, має заборгованість, чим порушує права банку як кредитора, то суд відповідно до вимог закону та умов кредитного договору вважає за необхідне захистити права кредитора і стягнути з відповідачки на користь банку борг за кредитним договором.

Стягненню підлягає тіло кредиту в розмірі 576,20 грн. та проценти в розмірі 14603,26 грн.

З огляду на те, що розмір неустойки (пеня та штрафи) значно перевищує розмір збитків, а також враховуючи загальні засади цивільного законодавства: справедливість, добросовісність та розумність, визначені ст.3 ЦК України, колегія суддів вважає за можливе застосувати ч.3 ст.551 ЦК України та зменшити неустойку (пеню і штрафи) до 3000 грн.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України суд стягує із відповідачки на користь банку судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» задоволити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2013 року скасувати і ухвалити нове.

Позов задоволити частково. Стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» борг за кредитним договором в розмірі 18179 гривень 46 коп. та судовий збір в розмірі 200 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :