Категорія 39Доповідач Вавшко В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

ГоловуючогоОСОБА_2,
суддів:ОСОБА_3, ОСОБА_4,
При секретарі:ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання заповітів недійсними,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 27.09.2011 року помер її батько позивача ОСОБА_11, після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно, яке належало померлому на праві приватної власності.

30.09.2011 року при подачі заяви державному нотаріусу про прийняття спадщини позивачу стало відомо, що батьком за життя було складено три заповіти щодо розпорядження його майном на випадок його смерті.

Відповідно до заповіту від 17.06.2008 року ОСОБА_11 на випадок своєї смерті заповів все своє майно ОСОБА_10 та ОСОБА_8 в рівних частках кожному.

Відповідно до заповіту від 22.10.2009 року ОСОБА_11 на випадок своєї смерті заповів все своє майно ОСОБА_9

Відповідно до заповіту від 23.08.2011 року ОСОБА_11 на випадок своєї смерті заповів все своє майно ОСОБА_8

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_6 просила визнати вищезазначені заповіти недійсними, оскільки батько через стійкий розлад здоровя не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2015 року у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

На таке рішення представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.09.2011 року в м. Вінниці помер ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 206362, після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно, яке належало померлому на праві приватної власності.

Позивач у передбачений чинним законодавством строк звернулась до Першої вінницької державної нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами копії спадкової справи до майна померлого ОСОБА_11

З матеріалів справи вбачається, що померлим ОСОБА_11 за життя було складено три заповіти щодо розпорядження його майном на випадок його смерті.

Згідно заповіту від 17.06.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_12 та зареєстрованого в реєстрі за №2-622, ОСОБА_11 на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 в рівних частках кожному.

Відповідно до заповіту від 22.10.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_13 та зареєстрованого в реєстрі за №4-2371, ОСОБА_11 на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, ОСОБА_9

Згідно заповіту від 23.08.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_14 та зареєстрованого в реєстрі за №7-1505, ОСОБА_11 на випадок своєї смерті заповідає все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, ОСОБА_8

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи Комунального закладу «Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. ОСОБА_15» №1 від 12.02.2015 року ОСОБА_11 при житті, в тому числі і на час складання заповітів від 17.06.2008 року, 22.10.2009 року, 23.08.2011 року, на хронічне психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. Про що свідчить проведений аналіз наданої медичної документації, згідно з якою експертний в досліджуваний період часу не виявляв розладів свідомості, порушень в сферах мислення, памяті, інтелекту, емоцій, волі, а також порушень критичних та адаптаційних здібностей, психотичної симптоматики (маячення, галюцинацій). Про це свідчить доступність ОСОБА_11 продуктивному мовному контакту, під час якого він логічно і послідовно висловлював свої думки, повідомляв про себе відомості, скаржився на стан здоровя відповідно до патологічних процесів, виконував інструкції при обстеженні, поводився адекватно та не потребував консультації лікаря-психіатра. Таким чином, ОСОБА_11 на час складання заповітів від 17.06.2008 року, 22.10.2009 року та 23.08.2011 року не був позбавлений можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що на момент посвідчення спірних заповітів ОСОБА_11 психічними розладами не хворів, був здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними, його волевиявлення було вільним та відповідало його волі. Оспорювані заповіти посвідчені без порушення вимог чинного цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи та відповідні їм правовідносини та правильно застосовані норми матеріального права.

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. ст. 1220, 1269, 1270 ЦК України право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається із часу відкриття спадщини.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_11 був батьком сторін у справі ОСОБА_6 та ОСОБА_9, а також дідом ОСОБА_8.

27.09.2011 року ОСОБА_11 помер, після смерті якого відкрилася спадщина на майно, яке йому належало.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Пункт 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 розяснив, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд прийняв до уваги висновок судово-психіатричної експертизи Комунального закладу «Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. ОСОБА_15» №1 від 12.02.2015 року, у якому не аргументовано як людина з діагнозом «дисціляторна енцефалопатія ІІІ ст.» може бути такою, що не хворіє психічними розладами, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки питання щодо наявності чи відсутності у особи стійкого чи тимчасового психічного розладу в момент підписання заповіту відноситься до спеціальних знань в області психіатрії. Під час проведення експертизи експертами на підставі усіх наданих сторонами та зібраних судом доказів було встановлено, що захворювання досліджуваного є соматичними (хвороби тіла), не повязані з психотичною симптоматикою та такми, що не викликали порушень у сфері його психічної діяльності під час посвідчення оспорюваних заповітів .

Колегія суддів вважає, що висновок експертизи є повним та достатньо переконливим задля ухвалення судом висновку про відсутність у спадкоємця за життя стійких розладів психічної діяльності.

Окрім того судом першої інстанції була надана належна оцінка і іншим доказам ( показання свідків, медична документація) про внутрішній, психічний стан особи спадкодавця в момент вчинення правочинів, які в сукупності з висновком експертизи вказують на повне розуміння ОСОБА_11 значення своїх дій, а відтак суд дійшов правильного висновку, що підстав, визначених у ст..225 ЦК України, для визнання недійсними оспорюваних заповітів не має.

За таких обставин, та в силу ст.308 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_2

Судді : /підпис/ ОСОБА_3

/пдпис/ ОСОБА_4

З оригіналом вірно: