Справа № 490/8603/15-ц
н/п 2/490/4165/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(резолютивна частина)

30 листопада 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Константиновському О. Г.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідачів - ОСОБА_2

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" у порядку регресу суму виплаченого страхового відкшодування у розмірі 1 325 грн. 85 коп. та судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН

Справа № 490/8603/15-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Константиновському О. Г.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідачів - ОСОБА_2

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з них у солідарному порядку на користь ПрАТ «СК «Провідна» суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 1 325 грн. 85 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що внаслідок ДТП, у якій було визнано винним ОСОБА_2, було заподіяно шкоду автомобілю іншої особи. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована, Страхова компанія виплатила страхове відшкодування потерпілому, однак через неповідомлення відповідачами у встановлений строк Страхової компанії про страховий випадок, на думку позивача, у нього виникло право стягнення виплаченого відшкодування в порядку регресу.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі з підстав, визначених у позовній заяві. При цьому пояснив, що згідно із Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року (далі Закон від 01.07.2004 року) та Договором страхування, укладеним між Страховою компанією та ОСОБА_3, водій або власник транспортного засобу у випадку ДТП зобовязаний протягом трьох днів письмово повідомити Страхову компанію про настання страхового випадку. Оскільки жоден із відповідачів у встановлений строк цього не зробив, у позивача виникло право регресу до відповідачів.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечував, посилаючись на те, що він у письмовій формі не повідомив Страхову компанію про ДТП, оскільки одразу після страхового випадку перебував на лікуванні, що, на його думку, є поважною причиною неповідомлення.

Відповідач ОСОБА_2 також заперечував проти вимог позову. При цьому зазначав, що одразу на місці ДТП він та ОСОБА_3 зателефонували на гарячу лінію Страхової компанії та повідомили про страховий випадок. За такого, вважає, що відповідачі належним чином виконали свої обовязки, а тому просив відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши доводи позову, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

03 грудня 2014 року між ПрАТ «СК «Провідна» (далі СК) та ОСОБА_4 було укладено Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АІ/2484531), за яким СК застрахувала цивільно-правову відповідальність всіх осіб, які на законних підставах керуватимуть автомобілем ГАЗ 2706, д/номер ВЕ 4022 АМ. Строк дії полісу з 08.12.2014 року по 07.12.2015 року, франшиза 500 грн.

31 січня 2015 року в м. Миколаєві сталася ДТП за участю вищезазначеного автомобіля, яким керував ОСОБА_2, та автомобіля ОСОБА_5, д/номер НОМЕР_1, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.04.2015 року у вказаній ДТП було визнано винним відповідача ОСОБА_2

02 лютого 2015 року до СК звернувся ОСОБА_6 (власник автомобіля ОСОБА_5) із заявою про виплату страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль. При цьому, ним було надано документи, з яких вбачається, що належний йому транспортний засіб було застраховано за Договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у ПрАТ «Альфа Страхування».

Відповідно до Звіту № 2809/3112 від 11.02.2015 року, виконаного на замовлення ПрАТ «Альфа Страхування» вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля ОСОБА_5 склала 13 232 грн. 85 коп., однак відповідно до умов договору добровільного страхування до виплати ОСОБА_6 підлягало страхове відшкодування і розмірі 11 407 грн. У звязку з цим, ОСОБА_6 отримав право вимагати сплату різниці між розміром заподіяного збитку та отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 1 825 грн. 85 коп. від особи, винної ДТП.

Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна», а полісом було передбачено франшизу у розмірі 500 грн., СК мала відшкодувати ОСОБА_6 1 325 грн. 85 коп., а ОСОБА_2 в силу ст. 1194 ЦК України мав відшкодувати суму франшизи самостійно.

Із матеріалів справи вбачається, що 24.07.2015 року страхове відшкодування у розмірі 1 325 грн. 85 коп. ОСОБА_6 було сплачене. В той же час, оскільки відповідачі у передбачений триденний строк письмово не повідомили СК про страховий випадок, позивач вважає, що у нього до відповідачів виникло право регресу у солідарному порядку.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями ЦК України, Закону України «Про страхування» та Закону від 01.07.2004 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страхування поділяється на добровільне за обовязкове. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» до видів обовязкового страхування належить, зокрема, страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що регулюється Законом від 01.07.2004 року.

Згідно зі ст. 6 Закону від 01.07.2004 року страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону від 01.07.2004 року у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Статтею 33 Закону від 01.07.2004 року передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний, зокрема, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально (п. 33.1.4 Закону від 01.07.2004 року).

В той же час, відповідно до ст. 38 Закону від 01.07.2004 року страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

При цьому, згідно з правовим висновком, викладеним у постанові ВСУ від 12 лютого 2014 року у цивільній справі № 6-1цс14, виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», слід зазначити, що у звязку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обовязок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП.

Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Отже, висновок про те, що факт неповідомлення страховика про ДТП не є підставою для відшкодування страхувальником в порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування, є помилковим.

Вказаний правовий висновок, в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для врахування всіма судами загальної юрисдикції.

Враховуючи викладене, обовязковими для встановлення судом обставинами є:

1) особа, на яку покладається обовязок повідомити СК про страховий випадок;

2) факт повідомлення або неповідомлення цією особою СК про страховий випадок, форма такого повідомлення;

3) строк повідомлення або поважність причин не повідомлення особою про страховий випадок.

По-перше, ст. 38 Закону від 01.07.2004 року встановлено, що страховик має право подати позов про стягнення відшкодування в порядку регресу до водія або страхувальника. Аналіз вказаної норми у системному звязку з положеннями ст. 33 зазначеного Закону дає суду підстави вважати, що позов може бути предявлено до однієї із зазначених осіб: або до особи, яка керувала забезпеченим транспортним засобом, або до страхувальника. При цьому, статтею 33 Закону від 01.07.2004 року встановлено обовязок саме водія транспортного засобу направити на адресу СК письмове повідомлення про ДТП протягом трьох діб.

В той же час, п. 5 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про страхування» страхувальник (ОСОБА_3 П.) зобовязаний повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування.

Однак, враховуючи те, що Закон від 01.07.2004 року є спеціальним відносно Закону України «Про страхування», і застосуванню підлягає саме спеціальна норма, суд приходить до висновку, що саме на ОСОБА_2 в силу Закону покладається обовязок повідомити ПрАТ «СК «Провідна» у письмовій формі про факт ДТП за участю забезпеченого автомобілю. У звязку з цим, суд вважає позовні вимоги до ОСОБА_3 необґрунтованими.

По-друге, як встановлено в ході судового розгляду, та не заперечувалось сторонами, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на місці ДТП у телефонному режимі на «гарячу лінію» позивача повідомили його про настання страхового випадку.

В той же час, пунктом 33.1.4 ст. 33 Закону передбачено форму, якій має відповідати повідомлення про страховий випадок: письмова форма повідомлення встановленого МТСБУ зразка.

Однак, відповідачами не надано жодних доказів, які б підтверджували факт направлення такого повідомлення на адресу ПрАТ «СК «Провідна», у звязку з чим, в силу ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку, що ані ОСОБА_2, ані ОСОБА_3 письмово не повідомляли СК про ДТП, чим порушили положення п. 33.1.4 статті 33 Закону від 01.07.2004 року.

По-третє, відповідачем ОСОБА_2 також не надано жодного доказу, який би свідчив про поважність причин неповідомлення СК про факт ДТП. Саме по собі повідомлення телефоном на «гарячу лінію» і подальше неповідомлення у письмовій формі не може вважатися виконанням обовязку, передбаченого п. 33.1.4 ст. 33 Закону, належним чином.

При цьому, суд не враховує твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що він не повідомив про ДТП через свою хворобу, оскільки позивач подав позов до суду лише у серпні 2015 року, а із дослідженої в судовому засіданні медичної картки ОСОБА_3 вбачається, що він лікувався до 12.05.2015 року. За такого, суд вважає, що ОСОБА_3 мав можливість, хоча і не був зобовязаний, повідомити СК про ДТП безпосередньо після проходження лікування, однак він цього не зробив.

Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не виконав передбачений Законом від 01.07.2004 року обовязок щодо повідомлення протягом трьох днів страховика про факт ДТП, у звязку з чим СК має право вимагати від нього як від водія відшкодування у порядку регресу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

З огляду на це, оскільки позивачем на користь ОСОБА_6 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 1 325 грн. 85 коп., саме вказана сума і підлягає стягненню з ОСОБА_2 в порядку регресу.

За такого, суд приходить до висновку, що вимоги позову підлягають частковому задоволенню, оскільки у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь ПрАТ «СК «Провідна» слід стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" у порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 1 325 грн. 85 коп. та судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН