Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/3677/14-ц Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б.
Категорія 2 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Широкової Л.В., Миніч Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Мишаковської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи - Новоград-Волинська державна нотаріальна контора Житомирської області, приватний нотаріус ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним, визнання покупцями за договором купівлі-продажу, визнання права власності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 грудня 2014 року,-

встановила:

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 грудня 2014 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом; визнано договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 12.04.2002 року, посвідчений державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, укладений між ОСОБА_5, якого за довіреністю представляв ОСОБА_6, та ОСОБА_2 удаваним; визнано ОСОБА_7 і ОСОБА_1 покупцями даної квартири; визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частку цього нерухомого майна.

Додатковим рішенням цього ж суду від 29 січня 2015 року вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування скарги зазначила, що позивач не була стороною договору дарування та членом сім'ї набувача на час укладання зазначеного договору, а тому її права не порушенні і не підлягають захисту в судовому порядку.

Крім того вважає, що факт спільного проживання ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 на час укладання оспорюваного договору та факт сплати ними грошових коштів за спірну квартиру ОСОБА_1 не доведений.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно норм Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, особа, яка вважає, що її права порушені має право на захист своїх цивільних прав в установленому порядку судом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 243 ЦК УРСР за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

За змістом ст. 58 ЦК УРСР, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Удавана угода своєю формою прикриває реальну угоду, яку мали на меті укласти сторони.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 квітня 2002 року укладено договір дарування квартири, відповідно до якого ОСОБА_3, якого за довіреністю представляв ОСОБА_6, подарував ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7).

ОСОБА_6 склав розписку про отримання від ОСОБА_1 (на даний час ОСОБА_1) грошових коштів в розмірі 3000 (три тисячі) доларів США за продаж спірної квартири.

05.03.2003 року між позивачем та ОСОБА_7 укладено шлюб (а.с.8). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей (а.с.9-10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер (а.с. 11).

10.06.2014 року ОСОБА_2 (мати ОСОБА_7) надіслала ОСОБА_1 письмову вимогу про звільнення спірної квартири разом із сім'єю (а.с. 12).

Ухвалюючи рішення про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 12.04.2002 року удаваним, суд першої інстанції виходив з того, що укладаючи цей договір сторони приховали укладання договору купівлі-продажу. Суд також визнав доведеним факт укладання договору купівлі-продажу цієї квартири позивачкою та її чоловіком ОСОБА_7, які на той час спільно проживали без реєстрації шлюбу. Поновлюючи строки позовної давності, суд першої інстанція виходив із поважності причин із яких вони були пропущені.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та ґрунтуються на законі.

Судом правильно застосовані до спірних правовідносин норми матеріального права, зокрема ст.ст. 58, 128, 243 ЦК УРСР, правильно оцінено показання свідка ОСОБА_9, який діяв від імені продавця спірної квартири, та підтвердив, що саме ОСОБА_7 та ОСОБА_1 вчиняли дії спрямовані на придбання спірної квартири, і що саме ОСОБА_1 передала йому обумовлені угодою грошові кошти за продаж квартири. Крім того, оспорюваний договір дарування було укладено лише з метою зменшення розміру платежів державного мита на проханням ОСОБА_7 та ОСОБА_1

Про удаваність оспорюваної угоди свідчать і квитанції про сплату комунальних послуг наданих у спірну квартиру, починаючи з 2002 року, які зокрема проводились не ОСОБА_2, а ОСОБА_1 (а.с. 69-79).

Доводи апелянта про відсутність порушення права ОСОБА_1 оспорюваним правочином спростовуються встановленими судом обставинами, а можливість судового захисту порушених таким правочином прав та застосування наслідків недійсності правочину не суперечить нормам цивільного законодавства.

Є необґрунтованими також посилання апелянта на неналежність як доказу укладання договору купівлі-продажу спірної квартири на копію розписки, якою підтверджується факт передачі грошових коштів від ОСОБА_7 та ОСОБА_1 продавцю, оскільки ОСОБА_6 підтвердив факт її написання у день укладання правочину.

Поновлюючи строки позовної давності суд першої інстанції обґрунтовано виходив із поважності причин, за наявності яких ці строки було пропущено.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів .

Відтак, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є справедливим, і підстав для його скасування або зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: