Провадження № 22-ц/780/1298/15 Доповідач у 2 інстанції Поліщук
Категорія 9 12.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

12 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Управління пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2014 року у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області про встановлення факту проживання у м. Біла Церква, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою, в якій просила встановити факт її постійного проживання у м. Біла Церква у період з 26 квітня 1986 року по 27 січня 1999 року.

Вимоги заяви обґрунтувала тим, що вона з грудня 1984 року по даний час постійно проживає у м. Біла Церква Київської області, де до жовтня 1986 року проживала без реєстрації. Зазначала, що вона звернулася до виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області з заявою про отримання дубліката посвідчення 4 категорії, постраждалої від наслідків аварії на ЧАЕС, так як в посвідченні, яке їй було видане раніше в 1995 році є виправлення, проте їй було відмовлено у видачі дубліката зазначеного посвідчення по тій причині, що для отримання посвідчення необхідно постійно проживати або відпрацювати особі в зоні посиленого радіоекологічного контролю з моменту аварії з 1986 року по 01.01.1993 року не менше чотирьох років. Оскільки підприємством, що подало список для видачі їй довідки, первинні документи, що підтверджують факт її проживання чи роботи не менше як чотири роки, станом на 01.01.1993 року з моменту аварії до виконавчого комітету Білоцерківської міської ради не передавались, то для оформлення дубліката посвідчення 4 категорії їй необхідно надати довідку про реєстрацію місця проживання у період з 26.04.1986 року.

Посилалась на те, що факт її постійного проживання у м. Біла Церква з грудня 1984 року підтверджується копією її трудової книжки, зареєстрована в м. Біла Церква була з жовтня 1986 року по вересень 1990 року за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується записом в погосподарській книзі, з жовтня 1990 року по грудень 1998 року проживала в місті за адресою АДРЕСА_2, а з січня 1999 року по теперішній час за адресою АДРЕСА_3. Всі ці будинки належали до відомства ПМК-60 «Тресту Київбуд», де працював її чоловік ОСОБА_2, і довідки про місце реєстрації та проживання втрачені, після ліквідації ПМК-60, а тому просила її заяву задовольнити.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2014 року заяву задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 на території зони посиленого радіоекологічного контролю, а саме в м. Біла Церква Київської області з 26 квітня 1986 року по 27 січня 1999 року.

У грудні 2014 року Управління пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області, яке не приймало участь у розгляді вказаної справи, але вважає, що оскаржуваним рішенням суд вирішив питання про його обов'язки, подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та повернути заяву на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що встановлення даного факту для заявниці має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Згідно із роз»ясненнями, наданими в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту її постійного проживання з 26 квітня 1986 року по 27 січня 1999 року у м. Біла Церква, зазначивши, що встановлення цього факту необхідно їй для отримання дублікату посвідчення потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Із пояснень ОСОБА_1, викладених в заперечені на апеляційну скаргу, вбачається, що вона у 2014 році зверталась до УПФУ у м. Білій Церкві за консультацією по питанню призначення їй пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, де їй було роз'яснено про необхідність отримання дублікату чорнобильського посвідчення 4 категорії, так як у посвідченні, котре вона отримала у 1995 році було виправлення. В зв'язку з чим вона була змушена звернутись до виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області з заявою про отримання дубліката посвідчення 4 категорії, постраждалої від наслідків аварії на ЧАЕС.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердила доводи апелянта про те, що вона після звернення в суд звернулась до Управління пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області із заявою про призначення їй пенсії.

Суд першої інстанції не врахував того, що фактично існує спір про право на призначення заявниці пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З врахуванням вказаних обставин доводи апеляційної скарги є обґрунтованими,

відповідно до ч. 1 ст. 310 ЦПК України, ч. 6 ст. 235 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню із залишенням заяви без розгляду.

Доводи апеляційної скарги про скасування рішення суду із поверненням заяви на новий розгляд до суду першої інстанції не ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 310, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2014 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області про встановлення факту проживання у м. Біла Церква - залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: