Номер провадження: 22-ц/785/6873/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів Панасенкова В.О., Драгомерецького М.М.,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одесивід 02 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення витрат з утримання, збереження, управління спільного майна,

встановила:

ОСОБА_3 у лютому місяці 2015 року звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його, позивача, користь витрати з утримання, збереження, управління спільного майна нежитлового приміщення загальною площею 60,6 кв.м., що розташоване за адресою м. Одеса вул..Дніпропетровська дорога,68, посилаючись на належність цього нерухомого майна сторонам по справі на праві спільної часткової власності (кожному належить 1/2 частина) і на небажання відповідачки нести витрати з утримання, збереження та управління спільним майном. У судовому засіданні представники позивача вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідачка позов не визнала з підстав недоведеності позовних вимог.

Рішенням суду позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вони законні та обґрунтовані, пославшись при цьому на наступне.

Нежитлове приміщення аптечного кіоску загальною площею 60,6 кв.м. по вул. Дніпропетровська дорога,68 у м. Одесі належить на праві власності ОСОБА_4 (після шлюбу ОСОБА_2В.) і ОСОБА_3 в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності, виданого 21.04.2008 року виконкомом Одеської міської ради (відомості до державного реєстру про реєстрацію прав власності на нерухоме майно внесені КП «ОМБТІ і РОН» 23.04.2009 року).

ОСОБА_3 є фізичною особою підприємцем свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серія В00 №105373. Підприємницькою діяльністю ОСОБА_3 займався на підставі ліцензії на роздрібну торгівлю лікарськими засобам в приміщенні аптечного кіоску загальною площею 60,6 кв.м. по вул. Дніпропетровська дорога,68 у м. Одесі.

Позивач пояснив, що з метою охорони приміщення аптечного кіоску по вул. Дніпропетровська дорога,68 він уклав 15.03.2006 року договір з ТОВ «Агенція Безпеки «Центр». Відповідно до умов договору за надані послуги з охорони приміщення він сплатив за період з 1.03.2012 року по 1.09.2014 року 9300 грн.

Приміщення забезпечується електричною енергією на підставі договору №241100 від 04.09.2006 року, укладеного між ВАТ «ЕК Одесаобленерго» і ОСОБА_3

За період з 1.03.2012 року по 1.09.2014 року позивач сплатив за надані послуги з електропостачання 12502,82 грн.

Позивач стверджує, що всі витрати з охорони приміщення та з забезпечення приміщення електрикою поніс ОСОБА_3 Відповідачка відмовилась повернути ОСОБА_3 1/2 частину понесених на утримання і охорону спільного майна витрат, тому ОСОБА_3 звернувся до суду з цим позовом і вимагає стягнути з ОСОБА_2 на його користь 1/2 частину від понесених витрат, що складає (9300 + 12502,82) : 2 = 10901 грн.

Позивач на обґрунтування своїх вимог посилався на такі докази: договір купівлі-продажу від 11.05.2005 року, за умовами якого ОСОБА_4 і ОСОБА_3 набули у спільну часткову власність (у рівних частках) двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення аптечного кіоску загальною площею 60,6 кв.м. по вул. Дніпропетровська дорога,68 у м. Одесі, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, договір про постачання електричної енергії з графіком зняття показів засобів обліку електричної енергії, роздруківки по тарифах, звіти про дебітові і кредитні операції по рахунку СПД ОСОБА_3, договір про надання охоронних послуг з додатковою угодою №3, розрахунок суми позову, довіреність від імені ОСОБА_4 на ОСОБА_3, за якою ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_3 бути її представником в державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах і т.д. (серед інших підприємства зазначено ВАТ «Одесаобленерго») з питань утримання квартири АДРЕСА_2.

Відповідачка, не визнаючи позов, посилалась на наступне: ОСОБА_3 самостійно без її, ОСОБА_2, на це згоди, використовував нежитлове приміщення для своєї підприємницької діяльності, що вона відповідачка - не укладали договори на охорону приміщення і на електропостачання до цього приміщення, тому не має правових підстав покладати на неї витрати, які поніс позивач на виконання умов договорів. Відповідачка також стверджувала, що вона як власник спільного майна, у зазначений позивачем період несла витрати на утримання цього майна: сплачувала земельний податок,сплачувала послуги з послуг електрозвязку.

При вищенаведених обставинах суд першої інстанції дійшов висновку, що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав:

Ст.360 ЦК України визначає - співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Ст. 322 ЦК встановлює обов'язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки майно, яке перебуває на праві спільної часткової власності, належить усім співвласникам, цілком очевидно, що останні зобов'язані нести витрати щодо управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів та інших обов'язкових платежів та нести відповідальність за зобов'язаннями, пов'язаними зі спільним майном, у межах своєї частки у праві спільної часткової власності.

Участь кожного співвласника у "витратах на управління, утримання та збереження спільного майна" означає необхідність несення витрат, які є об'єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Кожен співвласник зобов'язаний брати участь в у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які зробили необхідні витрати на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника або співвласників їх відшкодування. Правило ст. 360 ЦК застосовується незалежно від того, хто із співвласників виступив стороною за договірним зобов'язанням щодо спільного майна, за умови, що даний співвласник мав право укладати цей договір.

У даному випадку нерухоме майно належить сторонам на праві спільної власності у рівних частках, тому і витрати на утримання спільного майна сторони повинні нести у рівних частках. Доводи відповідачки щодо використання ОСОБА_3 спільного майна без згоди ОСОБА_2, як співвласника цього майна, на думку суду, спростовуються матеріалами справи. Так, копія трудового договору, укладеного 28.01.2008 року ОСОБА_3 ПП фізична особа, і ОСОБА_4 (після шлюбу ОСОБА_2) В.В., свідчить, що ОСОБА_2 працювала за цим трудовим договором на посаді завідуючою аптекою №1 по вул. Дніпропетровська дорога,68; 26.11.2005 року ОСОБА_4 (після шлюбу ОСОБА_2) В.В. надала ОСОБА_3 довіреність строк на 3 роки, якою уповноважила ОСОБА_3 бути її представником в державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах і т.д. (серед інших підприємства зазначено ВАТ «Одесаобленерго») з питань утримання квартири АДРЕСА_2.

Суд вважав, що позивач довів належними доказами, що ОСОБА_3 у 2006 році мав право укладати договір про постачання електричної енергії і договір про надання охоронних послуг щодо нежитлового приміщення №68 по вул. Дніпропетровська дорога у м. Одесі і послуги, надані на виконання умов зазначених договорів є об'єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Щодо суми позову, то від відповідача будь-яких заперечень не надійшло. Посилання відповідачки на те, що вона у зазначений період сплачувала послуги, надані по спірному приміщенню з телефонного звязку та сплачувала земельний податок, не спростовують доводів позивача про понесені витрати з утримання спільного майна.

Повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції неможливо, виходячи з наступного.

Так, дійсно, сторони по справі з 2008р. є співвласниками по ? частині нежитлового приміщення аптечного кіоску загальною площею 60,6 кв.м. по вул. Дніпропетровська дорога,68 у м. Одесі на праві спільної часткової власності (а.с.11-12).

Суд правильно послався на положення ст. 360 ЦК України, яка визначає що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном та на ст. 322 ЦК, яка встановлює обов'язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

В той же час, суд не звернув увагу на те, що позивач просить стягнути з відповідачки ? частину сплачених ним коштів за спожиту електроенергію та охорону належного їм нежитлового приміщення за період з березня 2012р. по вересень 2014р., тобто за той час, коли він одноособово користувався цим всім приміщенням як фізична особа підприємець для своєї підприємницької діяльності, облаштувавши це приміщення під Аптеку №1.

Відповідачка дійсно працювала в зазначеній аптеці як найманий працівник за трудовим договором (а.с. 90).

Як було встановлено в судовому засіданні апеляційного суду, між позивачем та відповідачкою не було укладено ні договору про спільну діяльність, ні договору оренди належної відповідачці ? частини нежитлового приміщення, тобто позивач не надав жодного доказу того, що відповідачка отримувала від нього будь які кошти від його доходів за зайняття ним підприємницькою діяльністю у спільному приміщенні в розумінні положень ст..ст. 358-359 ЦК України, крім заробітної платні за роботу завідуючої, передбаченої вказаним вище трудовим договором.

Вказані обставини свідчать про те, що всі доходи, отриманні ФОП ОСОБА_3 при здійсненні своєї підприємницької діяльності у спільному нежитловому приміщенні, належали тільки йому, а тому і витрати повязані із здійсненням своєї підприємницької діяльності також повинен був нести він сам одноособово.

Позивач не надав жодного розрахунку з якого б вбачалося, яка сума коштів була ним понесена саме на управління, утримання та збереження спільного майна, а яка сума була ним понесена в результаті його підприємницької діяльності за зазначеною адресою, витрати від якої відповідачка нести не була зобовязана.

Надані позивачем квитанції якраз свідчать про те, що всі спірні витрати за вказаний період за спожиту електроенергію та охорону були здійснені ним як «СПД ОСОБА_3Н.» у звязку із здійсненням ним підприємницької діяльності (а.с.15-26, 33-62).

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, належну правову оцінку доводам, що викладені у запереченнях відповідачки та її представника, а ткаж належної оцінки наведеним позивачем доказам не надав та набув помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3

При таких обставинах, рішення суду не може вважатися законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Розглянувши справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не повно зясував вказані вище обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи а також суд неправильно застосував норми матеріального права, у зв'язку з чим, є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п. 1-4; ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одесивід 02 липня 2015 року 17 жовтня 2014 рокускасувати.

Постановити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення витрат з утримання, збереження, управління спільного майна відмовити.

Рішення вступає в законну силу з моменту оголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

ОСОБА_5