БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2333/15-ц
Провадження № 2/497/800/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2015 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючої - судді Тимошенко І. В.

за участю секретаря судового засідання Суйчимезової Х.В.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного Товариства «Державна продовольчо зернова корпорація України» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з цим позовом та просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 176 422 грн. 55 коп., допустити негайне виконання рішення суду. Позивач посилається на те, що рішенням Болградського районного суду від 06 листопада 2014 року його поновлено на роботі на посаді директора філії Публічного Акціонерного Товариства «Державна продовольчо зернова корпорація України» «Одеький зерновий термінал», стягнено на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 83 698 грн. 14 коп., а також стягнено на його користь 25 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 05 лютого 2015 року рішення Болградського районного суду від 06 листопада 2014 року в частині поновлення на роботі залишено без змін. 06 листопада 2014 року Болградським районним судом йому видано виконавчий лист , який ним було 07 листопада 2014 року направлено для виконання до відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у м.Київі. Але відповідач рішення суду не виконав, по день звернення його позивача до суду не видав наказ про його поновлення на роботі. Відповідно до вимог ст.ст.235, 236 Кодексу законів про працю України на його користь з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 07 листопада 2014 року по 15 вересня 2015 року в сумі 176 422 грн.55 коп. відповідно до приведеного в позовній заяві розрахунку.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, направили до суду заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи без їх участі в судовому засіданні.

Представник відповідача ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності (а.с.101), позов не визнав, посилаючись на те, що позивачем пропущений строк звернення до суду з цим позовом , передбачений ст.. 233 КЗпП України. Так позивача було звільнено з роботи 26 травня 2014 року, відповідно до ст.. 116 КЗпП в день звільнення позивачу були виплачені всі належні йому суми, тому гранічним строком подачі цієї позовної заяви до суду було 26 серпня 2014 року. З клопотанням про поновлення строку предявлення позову до суду позивач не звертався. Тому з в задоволенні позову слід відмовити.

Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року по справі № 497/1645/14ц позивача ОСОБА_2 поновлено на роботі на посаді директора філії ПАТ «Державна продовольча зернова корпорація України» «Одеський зерновий термінал», стягнено з ПАТ «Державна продовольча зернова корпорація України» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 83 698 грн. 14 коп., а також 25 000 грн. відшкодування за спричинення моральної шкоди. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах платежів за один місяць допущено до негайного виконання (а.с.4-10).

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 05 лютого 2015 року рішення Болградського районного суду від 06 листопада 2014 року змінено в частині стягнення з ПАТ «Державна продовольча зернова корпорація України» на користь позивача суми на відшкодування моральної шкоди, яку зменшено до 5 000 грн. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.11-13).

06 листопада 2014 року позивачу було видано виконавчий лист (а.с.14) , на підставі якого 14 листопада 2014 року відділом ДВС Печерського районного управління юстиції в м.Київі було відкрите виконавче провадження та проводились виконавчі дії примусового характеру.

Відповідно до ч.5 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Виходячи зі змісту ст.ст. 24, 31, ч. 5 ст. 235 КЗпП України , ст.. 77 Закону України «Про виконавче провадження» негайне виконання рішення суду означає обовязок, а не право власника не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ (розпорядження) про поновлення працівника на роботі і фактично допустити його до виконання попередніх обовязків.

Згідно п. 34 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року за № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» відповідно до ст.. 24 КЗпП України рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Відповідно до ст.. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим органом виконання рішення суду, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Вказана норма не містить жодних виключень та не передбачає звільнення власника чи уповноваженого ним органа від оплати середнього заробітку за час невиконання судового рішення про поновлення на роботі за відсутності вини власника у такій затримці. Необхідне встановлення самого факту невидачі наказу про поновлення на роботі за наявності рішення суду та вимоги державного виконавця.

Судом встановлено , що позивач ОСОБА_2 станом на 15 вересня 2015 року не був поновлений на роботі на посаді директора філії ПАТ «Державна продовольча зернова корпорація України» «Одеський зерновий термінал», наказ про його поновлення на роботі відповідачем не виданий. Це підтверджується матеріалами виконавчого провадження № 45424640, наданого до суду відділом ДВС Печерського районного управління юстиції у м.Київі та дослідженого в судовому засіданні. Так з матеріалів виконавчого провадження вбачається , що постановою головного державного виконавця від 14 листопада 2014 року на підставі заяви позивача було відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/497/645/14, виданого 06 листопада 2014 року Болградським районним судом Одеської області про поновлення позивача на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Двічі 27 лютого 2015 року та 12 червня 2015 року відповідачу була направлена вимога державного виконавця про негайне виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі. Постановами головного державного виконавця від 03 червня 2015 року та від 30 червня 2015 року за невиконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі на відповідача було накладено штраф. 30 червня 2015 року головний державний виконавець звернувся до РУГУ МВС України в м.Київі з поданням про вирішення питання про порушення кримінального провадження відносно посадових осіб ПАТ «Державна продовольчо зернова корпорація України» за ознаками злочину , передбаченого ст.. 382 КК України за умисне невиконання рішення суду про поновлення ОСОБА_2 на роботі, що набрало законної сили. Постановою головного державного виконавця від 30 червня 2015 року виконавче провадження закінчено на підставі п.8,11 ч.1 ст. 49, ст.. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.46-93).

Виконавчий лист повернено на адресу Болградського районного суду 13 жовтня 2015 року, рішення суду в частині поновлення позивача на роботі не виконано (а.с.46-49). Відповідач доказів про те, що ним виданий наказ про поновлення позивача на роботі суду не надав.

Суд вважає, що позивач не поновлений на роботі не через свою вину, як працівника, тому його позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу після ухвалення рішення про поновлення на роботі є обґрунтованим та доведеним.

Згідно ст.. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі з 07 листопада 2014 року по 15 вересня 2015 року.

Вирішуючи питання про розмір стягнення суд виходить з того, що розмір середнього заробітку позивача був встановлений рішенням Болградського районного суду від 06 листопада 2014 року, яке в цій частині не змінювалось та набрало законної сили . За цим рішенням суду середньоденна заробітна плата позивача становить 820 грн. 57 коп.

Тривалість затримки у поновленні на роботі за період з 07 листопада 2014 по 15 вересня 2015 року (в межах заявлених позовних вимог) становить 215 робочих днів.

Тому стягненню підлягає середній заробіток в сумі 820 грн. 57 коп. х 215 днів = 176 422 грн. 55 коп. З цієї суми підлягають нарахуванню та утриманню прибутковий податок та інші зобовязальні платежі , в тому числі страхові внески.

Твердження відповідача про те, що позивачем пропущений строк звернення до суду з цим позовом , передбачений ст.. 233 КЗпП України є безпідставним та не приймається судом до уваги. Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі, посилаючись на ст.. 236 КЗпП України, як на правову підставу своїх вимог.

Стаття 236 КЗпП України передбачає обов'язок власника виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. В цьому випадку орган, який розглядав спір, виносить ухвалу про виплату вказаного відшкодування. Посилання відповідача на вимоги ст.. 116 та 233 КЗпП України, які визначають строки виплати працівнику всіх сум в день звільнення та строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, є необґрунтованим та помилковим.

Відповідно до ст.. 88 ч.3 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1764 грн. 23 коп.

Відповідно до ст..367 ч.1 п.2 ЦПК України це рішення підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.. 24, 235, 236 Кодексу Законів про працю України , ст.. ст.. 10,11,60,131,208,209,213-215,224-228,294 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Державна продовольчо зернова корпорація України» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 07 листопада 2014 року по 15 вересня 2015 року в сумі 176 422 (сто сімдесят шість тисяч чотириста двадцать дві ) гривні 55 копійок. . Зобовязати Публічне Акціонерне Товариство «Державна продовольчо - зернова корпораця України" нарахувати та утримати з цієї суми прибутковий податок та інші зобовязальні платежі , в тому числі страхові внески.

Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Державна продовольчо зернова корпорація України» судовий збір на користь держави в сумі 1764 (одна тисяча сімсото шістдесят чотири) гривні 23 копійки.

Допустити негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть надати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Тимошенко Ірина Вольдемарівна