Справа № 297/18/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

18 листопада 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Панька В.Ф.

суддів Куштана Б.П., Ігнатюка Б.Ю.

при секретарі Дашковській С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду від 14 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Берегівської міської ради, ОСОБА_2, про визнання недійсним рішення Берегівської міської ради та свідоцтва про право власності та їх скасування, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Берегівської міської ради, ОСОБА_2, про визнання недійсним рішення Берегівської міської ради та свідоцтва про право власності та їх скасування. Позовні вимоги обгрунтовував тим, що відповідач ОСОБА_2 на земельній ділянці біля будинку № 15 по вул. Лисенка в м. Берегово, яка перебуває у їх спільному користуванні, незаконно звів кілька обєктів, які встиг узаконити, зокрема, гараж, вбиральню та прихожу, а також замурував вікно коридору квартири № 2. Тому позивач просив визнати недійсними та скасувати правовстановлюючі документи, якими визнано за відповідачем право власності на вказані обєкти. Крім того, вказав, що у свідоцтві про право власності на квартиру та рішенні міської ради вказані зовсім різні правові підстави набуття права власності.

Рішенням Берегівського районного суду від 14 серпня 2015 року у задоволенні вищевказаного позову відмовлено.

ОСОБА_1 не погодився з цим рішенням, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовної заяви.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріально та процесуального права.

Представник відповідача вважає, що підстав для задоволення скарги немає просить таку відхилити і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Інші сторони в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому суд розглянув справу у їх відсутності відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймали участь у судовому засіданні та дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги апелянта зводяться до твердження того, що: суд першої інстанції безпідставно затягував розгляд зазначеної справи; також зазначив, що в рішенні суду стверджено, що земельна ділянка та квартира за адресою вул. Лисенка,15 продані іншій особі ОСОБА_3, однак через кілька абзаців спростовує попереднє, та зазначає, що земельна ділянка за адресою вул.Лисенка,15/1 не продана, а відповідно до договору дарування від 24.03.20015 року подарована відповідачем ОСОБА_4; крім цього, ОСОБА_2 позбувся права власності на землю 05 лютого 2015 року здійснив, тобто він як відповідач, знаючи про рішення суду , умисно зловживав своїми правами на шкоду інших.

Однак, зазначені доводи не можуть бути прийняті до уваги на підставі наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування від 24.03.2015 року, відповідач ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 земельні ділянки за адресою вул. Лисенка, 15/1 в м. Берегово (а.с. 108-109).

Відповідно до договору дарування від 27.02.2015 року, відповідач ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 110).

Вищевказані обєкти нерухомого майна зареєстровані на праві приватної власності за ОСОБА_3, відповідно до витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 111-113).

Рішенням Берегівської міської ради від 21 травня 2004 року №503, на підставі якого ОСОБА_2 отримав у власність спірну земельну ділянку, та виданий на підставі нього державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВК №12745516 від 01 серпня 2007 року були визнані недійсними та скасованими рішенням Берегівського районного суду від 05 лютого 2015 року в цивільній справі №297/3077/14-ц, який набрав законної сили лише 17 квітня 2015 року після постановленням апеляційним судом Закарпатської області ухвали про залишення такого без змін, тобто на момент укладення оспорюваного договору дарування земельної ділянки відповідачі мали право на вчинення такого правочину.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач мотивує свій позов тим, що оспорюваний договір дарування земельної ділянки порушує його право власності на належну йому земельну ділянку, що знаходиться за адресою Закарпатська область м. Берегове, вул. Лисенка, 15, яка внаслідок укладення вказаного договору була незаконно вилучена віл нього, однак з матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано жодного доказу, який би міг свідчити про те, що земельна ділянка за вищевказаною адресою була передана позивачу у власність чи надана йому у користування у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, в тому числі недодержання вимог, за якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

При вирішенні спору про визнання угод недійсними позивач повинен довести, а суд встановити, наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: невідповідність змісту угоди вимогам закону; недодержання встановленої форми угоди; відсутність у сторін (сторони) угоди належного обсягу правоздатності; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.В порушення цих вимог процесуального закону позивач не надав суду належних та допустимих доказів та не довів обставин з якими закон повязує визнання правочинів недійсними.

Тому колегія суддів констатує, що жодні права позивача оспорюваним договором не порушено і висновок суду першої інстанції є таким, що відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, принципу справедливості, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Крім цього, судом першої інстанції вірно встановлено, що жодними належними та допустимими доказами позивачем не доведено, що відповідач збудував гараж, вбиральню та прихожу, а також замурував вікно коридору квартири № 2. Зокрема, представником відповідача стверджено, що вікно було замуровано ще до 1992 року.

Інших доводів, які б мали правове значення для вирішення справи, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Берегівського районного суду від 14 серпня 2015 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :