Справа №484/4211/13-ц 14.04.2015 14.04.2015 14.04.2015
Провадження № 22ц- 784/811/15 Головуючий у 1-й інстанції Паньков Д.А.
Категорія 46 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Рішення

Іменем України

14 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі Богуславській О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 січня 2015 року

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Первомайський районний відділ Державної міграційної служби України у Миколаївській області

про

про виселення та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення, визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зобов'язати Первомайський РВДМС України у Миколаївській області зняти відповідачів з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1., в м. Первомайську Миколаївської області, який придбав за нотаріально посвідченим договором купівлі - продажу від 16 липня 2013 року. В зазначеному будинку зареєстрований та проживає колишній власник цього будинку ОСОБА_2, а також з дозволу останнього проживають ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які теж зареєстровані в будинку. Він має намір користуватися спірним будинком, а відповідачі в добровільному порядку відмовляються виселитися та знятися з реєстраційного обліку, чим перешкоджають йому в користуванні належним йому на праві власності майном.

Посилаючись на наведене, позивач просив про задоволення позову.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 січня 2015 року позовні вимоги в частині покладення обов'язку на Первомайський РВДМС України у Миколаївській області зняти відповідачів з реєстраційного обліку, залишені без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 січня 2015 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з будинку АДРЕСА_1., в м. Первомайську Миколаївської області. Визнано ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування вказаним житловим будинком. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Згідно зі 321ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статей 379,380 ЦК України, об'єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок.

Положення ч.1 ст. 383 ЦК України та ст.. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст..391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 16 липня 2013 року між ОСОБА_2 від імені якого діяв ОСОБА_7 на підставі нотаріально посвідченої довіреності та ОСОБА_3 укладено договір купівлі - продажу. За вказаним договором ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1., в м. Первомайську Миколаївської області.

Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Літвінчук А.А.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_2 звертався із позовною заявою до суду про визнання недійсним договору купівлі - продажу цього ж будинку, укладеного між ним та ОСОБА_3 з тих підстав, що він був укладений з перевищенням повноважень його представника та без згоди органу опіки та піклування.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 липня 2014 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено (а.с.194-196).

Із пояснень сторін встановлено, що у будинку АДРЕСА_1., в

м. Первомайську Миколаївської області по теперішній час зареєстрований та проживає колишній власник - ОСОБА_2 Також, за згодою останнього в даному житловому приміщенні зареєструвалися та проживають ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Відповідно до положень ч. 1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Положення ч.4 ст.156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

При вказаних обставинах, враховуючи, що ОСОБА_2 розпорядився своєю власністю та продав спірний будинок ОСОБА_3, то подальше проживання відповідача ОСОБА_2 у цьому будинку, а також проживання членів його сім'ї відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, право яких на проживання в спірному будинку є похідним від прав ОСОБА_2, як колишнього власника, є перешкодою в користуванні власністю ОСОБА_3

А тому суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги та виселив відповідачів із спірного житлового будинку.

Разом з тим, задовольняючи позов, суд дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням у разі виселення, оскільки правові підстави для задоволення таких вимог є взаємовиключними.

Тому, рішення суду в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком на підставі п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України слід скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Судове рішення в частині виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням не оскаржується, а тому не було предметом апеляційного перегляду.

Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд помилково стягнув судові витрати з відповідачів в солідарному порядку, оскільки законом не передбачено стягнення таких витрат в солідарному порядку.

За такого, рішення суду в частині стягнення судових витрат відповідно до п. 4 ст. 309 ЦПК України слід змінити, стягнувши з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 по 28 грн. 67 коп. судових витрат з кожного.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі є наймачами у спірному житловому будинку, є помилковими, оскільки договір найму між новим власником будинку та відповідачами не укладався, а з припиненням права власності ОСОБА_2 на спірний будинок відповідачі стали тимчасовими мешканцями.

Посилання на відсутність іншого житла не мають правового значення, бо з такими обставинами закон не пов'язує набуття за відповідачами права користування жилим приміщенням.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги відносно того, що оскаржуваним рішенням порушуються права та інтереси малолітніх дітей ОСОБА_5, оскільки сама ОСОБА_5 рішення суду не оскаржує, а апелянт таким правом відповідно до процесуального закону не наділений.

Твердження апеляційної скарги про те, що на час укладання договору купівлі - продажу спірного житлового будинку продавець довів до відома покупця про зареєстрованих у будинку осіб, не є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки змістом вказаного договору не надавалась згода нового власника на проживання відповідачів у спірному будинку.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення норм процесуального права, у тому числі процесуальних строків розгляду справи, не можуть бути підставою для скасування рішення суду відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України, оскільки зазначене не призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 січня 2015 року в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1., в м. Первомайську Миколаївської області скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1., в м. Первомайську Миколаївської області відмовити.

Це ж рішення в частині стягнення судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 по 28 грн. 67 коп. судових витрат з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді