Справа № 683/3639/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючого - судді Цимбалюка О.В.

при секретарі Поважнюк О.Б.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Лабай О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові справу за позовною заявою ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства "Державний Ощадний Банк України" про скасування наказу, поновлення на роботі керуючого відділенням, виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, -

в с т а н о в и в:

В грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до роботодавця ПАТ "Державний Ощадний Банк України" і просив скасувати наказ № 542-вк від 05 листопада 2014 року про його звільнення на підставі п. 1 ч. 36 КЗпП України, поновити його на посаді керуючого відділенням, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, 5 000 грн. відшкодування моральної шкоди та 2 800 витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позову посилається на те, що 19 лютого 2011 року був прийнятий на посаду керуючого ТВБВ №10022/094 Хмельницької філії "Державний ощадний банк України".

04 листопада 2014 року ОСОБА_4 на ім'я начальника ПАТ "Державний Ощадний Банк України" Філії-Хмельницьке обласне управління було складено заяву про його звільнення за угодою сторін, під примусом та під диктовку ОСОБА_6 за нібито його не виконання посадових обов'язків. ПАТ "Державний Ощадний Банк України" Філії-Хмельницьке обласне управління видав наказ № 542-вк від 05 листопада 2014 року про звільнення його з займаної посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, та того ж дня він фактично був звільнений з роботи відповідно до запису у трудовій книжці. Вважає що дане звільнення здійснене з порушенням вимог ст. 36 КЗпП України, оскільки ним з керівництвом підприємства питання часу його звільнення з посади за згодою сторін не погоджувалось, а тому вважає що звільнення здійснено з порушенням вимог трудового законодавства. Крім того вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому ще й моральну шкоду, завдану незаконним звільненням та виплатити середній заробіток за вимушений прогул. Незаконним звільненням йому спричинено моральну шкоду, оскільки діями відповідача грубо порушено її законні права, що призвело до моральних страждань, внаслідок чого погіршився стан її здоров'я. Розмір морального відшкодування оцінює в 5 000 грн.

В судовому засіданні позивач та його представниця позов підтримали повністю, послались на обставини викладені в позовній заяві, додатково пояснили, що позивач виключно позитивно охарактеризував себе на посадах ПАТ "Державний Ощадний Банк України" Філії-Хмельницьке обласне управління, жодного разу не притягувався до дисциплінарної відповідальності, неодноразово заохочувався. З 11.11.2014 року по 09.12.2014 року позивач перебував на лікарняному, а тому просить поновити йому строк звернення до суду.

Представник відповідача в суді позов не визнав, пояснив, що позивача звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, згідно поданої ним заяви, йому вручена трудова книжка. Заява писалась позивачем добровільно і жодного тиску ніхто на нього не чинив. Вважає, що звільнення позивача з роботи проведено з дотриманням чинного законодавства, а тому просить в позові відмовити.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що 04 листопада 2014 року відповідно до наказу начальника філії - Хмельницького обласного управління "Ощадбанку" проводилося службове розслідування за фактами порушення вимог Положення про порядок організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей в установах АТ "Ощадбанк" щодо надлишку грошових коштів по Старокостянтинівському відділенню, який трапився 16 жовтня 2014 року. Результати розслідування проводилися у кабінеті керуючого Старокостянтинівським відділенням Ощадбанку ОСОБА_1, за участю начальника обласного управління "Ощадбанку ОСОБА_8. та начальників відділів обласного управління. По встановленому факту зачитали наказ № 490 від 31 жовтня 2014 року відповідно, до якого притягнули до дисциплінарної відповідальності службових осіб відділення нашого банку, а керуючого ОСОБА_1 - звільнено з посади. Після чого розпочалися словесні перепалки між керуючим та керівництвом обласного управління і я вийшла з кабінету, бо мене покликали до телефону. Ось все, що я можу пояснити.

Свідок ОСОБА_9 показала, що в перших числах листопада 2014 року у кабінеті керуючого Старокостянтинівським відділенням "Ощадного" банку проводилася нарада з приводу випадку, який трапився у нашому відділенні 16 жовтня 2014 року щодо надлишку грошових коштів. Тоді було зачитано наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Старокостянтинівського відділення, відповідно до якого керуючого відділенням ОСОБА_1 звільнено з посади керуючого, а старшого касира ОСОБА_10 - звільнено з посади, завідуючого сектору інкасації ОСОБА_11 - звільнено з посади. Крім того притягнуто до відповідальності і інших посадових осіб відділення. Потім розпочалася словесна перепалка ОСОБА_1 з ОСОБА_8 та іншими керівниками обласного відділення. При словесній перепалці я вийшла з кабінету. Про те, як і на підставі якої статті закону був звільнений ОСОБА_1 не чула.

Свідок ОСОБА_6 зазначив, що розслідуючи випадок з грошовими коштами Старокостянтинівському відділенні "Ощадбанку" керівники відділів обласного управління разом з начальником управління "Ощадбанку" ОСОБА_8 проводили нараду по результатах службового розслідування і зачитали наказ від 31 жовтня 2014 року № 490. Відповідно до даного наказу керуючого Старокостянтинівським відділенням було звільнено з посади за дисциплінарний проступок за п.1 ст. 41 КЗпП України, інших відповідальних осіб притягнуто також до дисциплінарної відповідальності. після того, як зачитали названий наказ почалася суперечка між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 і щоб уникнути сварки, начальник обласного управління "Ощадногого банку" ОСОБА_8 та всі інші запрошені повиходили з приміщення. В кабінеті керуючого Старокостянтинівським відділенням залишилися я та ОСОБА_1 Тиску начальника обласного управління на ОСОБА_1 щодо написання заяви про його звільнення за угодою сторін не було. Заяву про звільнення за угодою сторін ОСОБА_1 писав власноручно і запитував у мене як її писати. Цю заяву він написав 04 листопада 2014 року і просив його звільнити за угодою сторін. З якої дати його звільнити він не зазначав.

Свідок ОСОБА_8 зазначив, що було грубе порушення з питань організації інкасації грошових коштів яке розслідували працівники Хмельницького обласного управління "Ощадного банку" І ним був виданий наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності керівників "Ощадного банку" Старокостянтинівського відділення. На запитання представника позивача ОСОБА_2 - Чому ОСОБА_1 не звільнено на підставі наказу № 490 від 31.10.2014 року ОСОБА_8 відповів - " що треба було звільнити на основі наказу № 490 , то тоді не було б сьогоднішньої справи".

На запитання чи ОСОБА_1 зазначав дату звільнення і якщо ні то хто її визначив? ОСОБА_8 відповів - що враховуючи що ОСОБА_4 є матеріально відповідальною особою необхідно було встановити відповідний термін для передачі справ, і він з керівниками

структурних підрозділів обласного управління "Ощадбанку" встановили дату звільнення враховуючи час для передачі справ.

Заслухавши пояснення позивача, його представниці, представника відповідача та свідків, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працював у відповідача на посаді керуючого ТВБВ № 10022/094 Хмельницької філії "Державний Ощадний Банк України". 04 листопада 2014 року ОСОБА_4 на ім'я начальника ПАТ "Державний Ощадний Банк України" Філії-Хмельницьке обласне управління було складено заяву про його звільнення за угодою сторін. ПАТ "Державний Ощадний Банк України" Філії-Хмельницьке обласне управління видав наказ № 542-вк від 05 листопада 2014 року про звільнення позивача з займаної посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, та того ж дня він фактично був звільнений з роботи відповідно до запису у трудовій книжці. Даний наказ є незаконний і підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, за якою було звільнено позивача, підставою щодо звільнення є угода сторін або домовленість між ними щодо строків звільнення.

В долученій до справи заяві про звільнення ОСОБА_4, на яку відповідач посилається як на підставу звільнення позивача, взагалі не вказаний строк звільнення, а тому звільнення вважається таким, що здійснено з порушення ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Між сторонами не було досягнуто угоди про строки та порядок звільнення, згоди на звільнення в порядку ст. 38 КЗпП України, позивач не давав, а звільнення проведено за ініціативою відповідача.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 р. (зі змінами…), "Про практику розгляду судами трудових спорів", судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами, якщо такої домовленості не було, то звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Відповідно до встановлених обставин справи взаємної згоди сторін на звільнення позивача не було.

Тому згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на роботі.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що звільнення позивача з займаної посади проведено з порушенням трудового законодавства, оскільки в заяві про звільнення за згодою сторін не зазначено час і термін звільнення. Доводи позивача про відсутність угоди між ним та уповноваженим органом про припинення трудового договору саме з вказаних підстав, відповідачем в суді не спростовані. Посилання відповідача на те, що позивач відчуваючи за собою вину, добровільно написав заяву про звільнення за згодою сторін, боячись бути звільненим за ініціативою керівництва, також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а навпаки доведено показами свідків. А тому, суд приходить до висновку про незаконність звільнення позивача з роботи, у зв'язку з чим позовні вимоги про поновлення його на роботі підлягають задоволенню.

Згідно роз'яснень, даних в п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", при присуджені оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

З огляду на викладене суд прийшов до висновку, що наказ ПАТ "Державний Ощадний Банк України" Філії-Хмельницьке обласне управління № 542-вк від 05 листопада 2014 року є незаконним та підлягає скасуванню, а ОСОБА_4 поновленню на посаді керуючого з 12 листопада 2014 року.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесення рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 8 постанови КМУ "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" № 100 від 08 лютого 1995 року з наступними змінами та доповненнями, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число робочих відпрацьованих днів.

Згідно роз'яснень, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимогу про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Для проведення розрахунку суд бере заробітну плату за останні повні відпрацьовані позивачкою місяці перед звільненням, тобто за вересень та жовтень 2014 року.

Розмір заробітної плати ОСОБА_4 у вересні 2014 року склав 7 241,49 грн., а в жовтні 2014 року - 12 503,92 грн.

За цих два місяці число робочих днів склало: у вересні 22 дні, в жовтні - 23 день, а тому розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_4 складає 438 грн. 78 коп.

А тому розмір середньомісячної заробітної плати складає 31 592 грн. 16 коп. ( 438 грн. 78 коп. х 72 дні).

Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлено, що дійсно при незаконному звільнені позивачка зазнала моральних страждань, які виявились у втраті нею нормальних життєвих зв'язків, у додаткових зусиллях для організації свого життя, необхідності в судовому порядку захищати своє порушене право. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і вважає, що достатньою компенсацією позивачу на відшкодування моральної шкоди буде сума коштів в розмірі 500 грн.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи викладене та те, що позивач та його представниця в судовому засіданні доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо понесених витрат на правову допомогу в розмірі 2 800 грн., а саме оригіналу квитанції про їх сплату не надали (в матеріалах справи міститься тільки копія), не здобуто їх і в судовому засіданні, тому у позові в цій частині слід відмовити.

Згідно ст. 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Позивачем пропущено термін звернення до суду, при цьому позивач вказує, що вчасно звернутися до суду не міг у зв'язку із тим, що з 11.11.2014 року по 09.12.2014 року перебував на лікарняному, тому суд вважає, що строк на звернення підлягає поновленню.

Розподіляючи судові витрати по справі, суд враховує вимоги ч. 1 ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, та відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому з Хмельницької філії "Державний Ощадний Банк України" в дохід держави підлягає сплата судового збору в розмірі 315,92 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 36 п. 1, 237-1 КЗпП України КЗпП України, п. 8 постанови КМУ "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної

плати" № 100 від 08 лютого 1995 року з наступними змінами та доповненнями, роз'ясненнями, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 р. "Про практику розгляду судами трудових спорів", суд

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Скасувати наказ публічного акціонерного товариства "Державний Ощадний Банк України" Філії-Хмельницьке обласне управління № 542-вк від 05 листопада 2014 року.

Поновити ОСОБА_4 на посаді керуючого ТВБВ № 10022/094 Хмельницької філії "Державний Ощадний Банк України" з 12 листопада 2014 року.

Стягнути з Хмельницької філії "Державний Ощадний Банк України" на користь ОСОБА_4 31 592 грн. 16 коп. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та 500 грн. відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Хмельницької філії "Державний Ощадний Банк України" в дохід держави 315,92 грн. судового збору.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Старокостянтинівський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя