Справа №583/4159/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Плотникова Н. Б.
Номер провадження 22-ц/788/640/15 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Маслова В. О.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 лютого 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6, про розірвання договору позики та стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 лютого 2015 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3.

Розірвано договір позики від 27 червня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, що посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міськрайонного нотаріального округу ОСОБА_7, реєстровий № 910.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 27 червня 2014 року в сумі 46080 грн., що складається з суми боргу - 36000 грн. та процентів за користування позикою - 10080 грн., а також заборгованість за борговою розпискою від 12 січня 2012 року в сумі 21600 грн., що складається з суми боргу 10800 грн. та неустойки за прострочення сплати боргу в сумі 10800 грн., а всього - 67680 грн.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 2567,21 грн. судових витрат.

Вказане рішення суду в частині стягнення суми боргу та процентів за користування грошовими коштами за договором позики від 27 червня 2014 року представник позивача оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в зазначеній частині змінити, вказавши про стягнення з відповідачки на користь позивача суми боргу в розмірі 47220 грн., що еквівалентно 3000 доларів США по курсу НБУ (1574 грн. за 100 доларів США) та процентів за користування коштами в сумі 11831,40 грн., що еквівалентно 840 доларів США по курсу НБУ (1574 грн. за 100 доларів США).

В доводах апеляційної скарги зазначається, що позивач передав відповідачу грошові кошти за договором позики від 27 червня 2014 року саме у доларах США, чого безпідставно не врахував суд першої інстанції. Відтак, повернення суми боргу та процентів за користування позикою повинно бути визначено виходячи із офіційного курсу гривні до долара США, встановленого НБУ на день розгляду справи.

Рішення суду в частині розірвання договору позики від 27 червня 2014 року, стягнення заборгованості за борговою розпискою від 12 січня 2012 року та стягнення судових витрат не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 про задоволення апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_8 та третьої особи ОСОБА_6 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 червня 2014 року між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого ОСОБА_5 позичила у ОСОБА_3 гроші в сумі 36000 грн. в еквіваленті 3000 доларів США строком до 27 червня 2015 року. Також ОСОБА_5 зобов'язалась щомісячно, не пізніше 10 числа кожного місяця, сплачувати 7% від суми позики, що складає 2520 грн. в еквіваленті 210 доларів США (а.с.7).

У додатку до цього договору сторони узгодили, що повернення позичених коштів у повному обсязі і в указаний строк гарантує ОСОБА_6 (а.с.8).

Часом раніше, а саме 12 січня 2012 року відповідач ОСОБА_5 склала боргову розписку про те, що того дня взяла в борг у ОСОБА_3 10800 грн., які обіцяла повернути того ж дня, хоча і вказала, що у випадку неповернення боргу зобов'язується сплачувати один відсоток від загальної суми боргу за кожен день прострочки (а.с.43).

Починаючи з вересня 2014 року відповідач не сплачувала проценти за користування грошовими коштами за договором позики від 27 червня 2014 року, у зв'язку з чим станом на грудень 2014 року виникла заборгованість в сумі 10080 грн., що, як вказав суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, є істотним порушенням договору і за висновком суду стало підставою для його розірвання.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення боргу та процентів за користування грошовими коштами за договором позики від 27 червня 2014 року, суд першої інстанції виходив з того, що кошти за договором позики були передані позичальнику у національній валюті України - у гривні в сумі 36000 грн., відтак і сума боргу, і проценти за договором позики мають бути повернуті в гривнях у розмірі, визначеному умовами цього договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено у ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

В той же час, відповідно до ч.1 ст.1046, ч.1 ст.1049 ЦК України предметом договору позики є зобов'язання позичальника повернути позикодавцю грошові кошти (суму позики) у такій самій сумі, яку передано у власність.

Таким чином, норми ч.1 ст.1046, ч.1 ст.1049 ЦК України є спеціальними для застосування щодо правовідносин, які виникають з договору позики, і вони встановлюють інший порядок визначення суми, що підлягає сплаті у гривнях у такій же сумі грошових коштів (суми позики), тому положення ч. 2 ст. 533 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами у справі 27 червня 2014 року укладено договір позики в гривнях на суму 36000 грн., який відповідає вимогам ст.ст. 1046, 1047 ЦК України й підтверджується матеріалами справи, тому засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є також національна валюта України - гривня.

Та обставина, що сторони договору позики від 27 червня 2014 року, як визначеного в національній валюті України - в гривнях, вказали у цьому договорі про відповідність позичених 36000 грн. в еквіваленті 3000 доларам США, ще не свідчить про те, що засобом повернення грошових коштів мають бути саме долари США, так як обставини цього позивачем не доведені, враховуючи, що такі обставини не мають ґрунтуватись на показах свідків, а також вимоги ч.2 ст.533 ЦК України до встановлених у справі правовідносин не застосовуються.

Крім того, посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачка сплатила проценти за користування позикою за липень-серпень 2014 року в сумі 420 доларів США висновків місцевого суду щодо визначення зобов'язання у гривнях не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду в оскаржуваній частині рішення також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для його зміни чи скасування.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення в оскаржуваній частині з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Розподіл судових витрат має бути проведений відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що позивач при подачі апеляційної скарги не сплатив судовий збір на встановлений рахунок і в необхідній сумі.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити, а рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 лютого 2015 року в даній справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 121 грн. 80 коп. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -