Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.2015 Справа №607/9775/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Буцик О.П.

прокурора Хома О.А.

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що відповідач, з часу народження дитини не спілкується з сином, не проявляє батьківського піклування та турботи, не цікавиться станом його здоров'я. Отже, батько самоусунувся від виховання своєї дитини, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно малолітнього - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 Також, позивачка просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення із позовом в суд і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та обґрунтовуючи їх пояснила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 31 грудня 2013 року - розірвано. Із часу народження дитини, будь-яких спроб зустрітися із сином у відповідача не було. ОСОБА_2 не бере участі у вихованні дитини, не надає допомоги на його утримання, не цікавиться сином.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовних вимог не визнав, проти їх задоволення заперечив та суду пояснив, що йому позивачкою чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною, а тому він із незалежних від його волі причин не може із нею бачитись. Запевнив суд, що бажає виконувати належним чином батьківські обов»язки по вихованню та утриманню малолітнього сина ОСОБА_4.

Представник Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судовому засіданні підтримала висновок про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 Прокурор, з врахуванням інтересів неповнолітньої дитини, вважає, що слід попередити ОСОБА_2 щодо належного виконання ним батьківських обов»язків по вихованню сина.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 грудня 2013 року).

У даному шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_4 р. народився син ОСОБА_3 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1, видане 31.10.2012 року Відділом ДРАЦСу Тернопільського міського управління юстиції).

10 травня 2014 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 (Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2, видане Відділом ДРАЦСу реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиці) і після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище «ОСОБА_1».

Позивач ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_1.

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивачки, відповідач, з часу народження дитини, не цікавиться дитиною, не проявляє до сина батьківської уваги та турботи, не цікавиться станом його здоров»я, не надає матеріальної допомоги, не бере участі у вихованні. Дитина перебуває на повному утриманні матері.

Згідно висновку органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, беручи до уваги рекомендації опікунської ради, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57- 60 ЦПК України.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 15,16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Таким чином, суд вважає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Ухилення від виконання юридичного обов'язку - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість його виконати, але не вчиняє до цього жодних дій. Тому, жодні інші обставини, як-то ухилення матері чи батька від утримання дитини, не можуть призвести до позбавлення батьківських прав.

Як встановлено в судовому засіданні із пояснень відповідача ОСОБА_2, останній має намір належним чином виконувати свої батьківські обов»язки щодо виховання та утримання свого малолітнього сина ОСОБА_4.

При з»ясуванні фактів, з якими закон пов»язує позбавлення батьківських прав, виходячи з вимог ст.164 СК України, а саме того, що батько дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, судом враховується вік дитини та вік батька, те, що ОСОБА_2 є наркологічно здоровий, має постійне місце проживання, ставлення відповідача до виховання дитини, суд вважає за можливе відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог та не позбавляти батьківських прав відповідача. Одночасно, суд вважає, що ОСОБА_2 слід попередити про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, поклавши на службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради контроль за виконанням батьківських обов»язків ОСОБА_2

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідач ОСОБА_2 матеріально своєї дитини не утримує, хоча спроможний та зобов'язаний забезпечити таке утримання. Стан здоров»я відповідача задовільний.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України.

Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову.

Визначаючи розмір аліментів, суд на підставі ст. 182 СК України враховує стан здоров'я дитини та її матеріальне становище, стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів, те, що ОСОБА_2 не працює, розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 06 років, який з 01.01.2014 року становить 1032 грн., тому суд вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст.164, 165, 181, 182, 191 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав - задоволити частково.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, поклавши на Службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради контроль за виконанням батьківських обов»язків ОСОБА_2

Стягувати із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 р. н., жителя АДРЕСА_2 непрацюючого, в користь ОСОБА_1, аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, в твердій грошовій сумі в розмірі 500 (п»ятсот) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 16.06.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн.. 60 коп. та в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп., сплачений нею при зверненні із позовом в суд.

Рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан