Справа № 152/267/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2015 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - Строгого І.Л.,

за участі:

секретаря - Палій М.Д.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, треті особи, які не заявляють самосійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

у с т а н о в и в:

у лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаною позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом. Просить визнати за нею право власності на 47/100 частини житлового будинку та господарських будівель, розташовані у АДРЕСА_1, а саме: кухню, позначену у плані 1-2 площею 9,0 м кв., кладову 1-3 площею 5,04 м кв., коридор 1-1 площею 8,4 м кв., житлову кімнату 1-3 площею 17,48 м кв., житлову кімнату 1-4 площею 17,09 м кв., сарай літера «В», у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_7

У обґрунтування позову зазначено, що її батькам - ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності подружжя належав житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, який 13.12.2012 року вони поділили відповідно до мирової угоди, затвердженої ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер, не встигши зареєструвати право власності на належну йому частину зазначеного житлового будинку. Спадкоємцем зазначеного спадкового майна є вона, про що подала відповідну заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. У ході оформлення спадкових прав було виявлено відсутність правовстановлюючого документу, яким є свідоцтво про право власності на житловий будинок. На цій підставі нотаріус відмовив позивачу в оформленні її спадщини на частину будинку, про що винесено постанову.

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечувала, зазначила, зокрема, що її батькові ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві власності належала частина житлового будинку та господарських будівель у АДРЕСА_1, на яку претендує позивач, а вона, у свою чергу, проти цього не заперечує.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, пояснила, зокрема, що її покійний чоловік - ОСОБА_7 був власником частини житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 і вона не заперечує проти визнання за її дочкою права власності на цю частину будинку у порядку спадкування. Сама ж вона на спадщину не претендує, про що подала нотаріусу відповідну заяву.

Треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Пеньківка Шаргородського району Вінницької області помер ОСОБА_7, що вбачається зі свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина, що складається, зокрема, із частини житлового будинку та господарських будівель, розташованих у АДРЕСА_1, а саме: кухні, позначеної у плані 1-2 площею 9,0 м кв., кладової 1-3 площею 5,04 м кв., коридору 1-1 площею 8,4 м кв., житлової кімнати 1-3 площею 17,48 м кв., житлової кімнати 1-4 площею 17,09 м кв., сараю літера «В».

Право спадкодавця на зазначене вище спадкове майно підтверджується ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 13.12.2012 року у справі №230/4368/12, якою визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 Згідно цієї ухвали ОСОБА_7 було виділено зазначену вище частину будинку та господарських споруд. Ухвала суду набрала законної сили 19 грудня 2012 року та свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 19.10.1990 року (а.с. 5, 6, 41).

Із листа начальника КП МБТІ від 28.02.2014 року № 51 вбачається, що ухвала Шаргородського районного суду Вінницької області від 13.12.2012 року на ім'я ОСОБА_7 не зареєстрована (а.с. 13).

Судом встановлено, що ОСОБА_7 не зареєстрував своє право власності на частину житлового будинку та господарських будівель, розташовані у АДРЕСА_1, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 є позивач, оскільки вона є дочкою спадкодавця, що вбачається зі свідоцтва про народження НОМЕР_2, до того ж позивач прийняла спадщину після смерті батька, що вбачається з копії спадкової справи до майна померлого (а.с. 8, 33-39).

Інші спадкоємці - батьки покійного - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спадщину не прийняли і на неї не претендують, що вбачається із їх заяв (а.с. 11, 12).

З метою оформлення своїх спадкових прав, позивач звернулася до Шаргородської державної нотаріальної контори, що підтверджується її заявою, яка є в матеріалах спадкової справи, копія якої міститься в матеріалах цієї справи (а.с. 34).

Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину на 47/100 частини житлового будинку, який розташований у АДРЕСА_1 позивачу було відмовлено, про що нотаріусом винесено відповідну постанову за № 485/02-31 від 06.03.2015 року (а.с. 9).

Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підставою для відмови у видачі зазначеного вище свідоцтва є відсутність реєстрації права власності на будинок на підставі ухвали Шаргородського районного суду Вінницької області 13.12.2012 року.

Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормамиЦивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Так, згідно з статтями 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно частини другої статті 1269 ЦК України, заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, із урахуванням зазначених вище вимог ЦК України, суд вважає, що позивач дійсно є спадкоємцем по закону після смерті батька ОСОБА_7 Окрім того, суд вважає доведеним факт прийняття позивачем спадщини після смерті спадкодавця, позаяк позивач подала відповідну заяву у нотаріальну контору у строк, встановлений законом.

Проте, оформити спадщину на 47/100 частини житлового будинку та господарських будівель, а саме: кухню, позначену у плані 1-2 площею 9,0 м кв., кладову 1-3 площею 5,04 м кв., коридор 1-1 площею 8,4 м кв., житлову кімнату 1-3 площею 17,48 м кв., житлову кімнату 1-4 площею 17,09 м кв., сарай літера «В» позивач не може, через те, що спадкодавець не встиг зареєструвати своє право власності на частину будинку на підставі ухвали суду.

Разом із тим, суд вважає, що зазначені вище докази свідчать про належність ОСОБА_7 на праві власності 47/100 частини житлового будинку та господарських будівель, а саме: кухні, позначеної у плані 1-2 площею 9,0 м кв., кладової 1-3 площею 5,04 м кв., коридору 1-1 площею 8,4 м кв., житлової кімнати 1-3 площею 17,48 м кв., житлової кімнати 1-4 площею 17,09 м кв., сараю літера «В», а отже зазначене майно входить до складу спадщини.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Статтями 57-60 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, судовому захисту підлягає лише порушене, невизнане або ж оспорюване право, свобода чи інтерес. При цьому, позивач, з огляду на принцип змагальності сторін зобов'язаний довести належними та допустимими доказами факт порушення, невизнання або оспорювання свого права, свободи чи інтересу. Не доведення даного факту є підставою відмови у задоволенні позову.

За ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У пункті 3.1. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України.

Суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами невизнання її права отримати у спадщину частину житлового будинку та господарських будівель, розташованих у АДРЕСА_1. Окрім того, на думку суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а тому, позов у цій частині слід задовольнити.

З огляду на викладене, позовні вимоги належить задовольнити.

Керуючись статтями 1, 3, 4, 10, 11, 57-62, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 47/100 частини житлового будинку та господарських будівель, розташованих у АДРЕСА_1, а саме: кухню, позначену у плані 1-2 площею 9,0 м кв., кладову 1-3 площею 5,04 м кв., коридор 1-1 площею 8,4 м кв., житлову кімнату 1-3 площею 17,48 м кв., житлову кімнату 1-4 площею 17,09 м кв., сарай літера «В», у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_7.

Згідно ст.ст. 223, 294, 296 ЦПК України, рішення суду може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.Л.Строгий