Справа № 526/191/15-ц
Провадження № 2/526/218/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Тищенко Л.І.

при секретарі Лопушняк Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гадяч цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення ідеальної частки у спільній сумісній власності,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення ідеальної частки у спільній сумісній власності.

У своїй позовній заяві позивач вказує, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 21 вересня 1989 року по 10 жовтня 2013 року. За час перебування у шлюбі, а саме 04 липня 1997 року, вони за спільні кошти, на підставі договору купівлі-продажу придбали жилий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1. Оригінали правовстановлюючих документів на вищезазначене нерухоме майно знаходяться у відповідача. Вказаний житловий будинок та земельна ділянка являються об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Після розлучення позивач не може дійти згоди з відповідачем щодо визначення ідеальної частки у спільній сумісній власності. Оскільки, частки житлового будинку та земельної ділянки не визначені, у позивача виникла необхідність у виділі частки у спільній сумісній власності, тому вона звернулася до суду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, направила заяву про розгляд справи без її участі, свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі у зв`язку зі станом здоров`я. Окрім того, у своїй заяві відповідач також зазначив, що дійсно 04 липня 1997 року придбав житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться по АДРЕСА_1 та не заперечував, що зазначена нерухомість є спільною сумісною власністю його з позивачкою. Але ще до розірвання шлюбу з ОСОБА_1, він зробив заповіт на її доньку ОСОБА_4 на будинок і віддав всі оригінали документів позивачу. За таких обставин, він вважає, що між ним та позивачкою відсутній спір щодо будинку та земельної ділянки, а також стверджує про можливість вирішення даного питання у добровільному порядку, в зв'язку з чим вимоги позивачки щодо стягнення з нього понесених нею судових витрат є безпідставними.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення ідеальної частки у спільній сумісній власності, підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 1989 року по 10 жовтня 2013 року, даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про розірвання шлюбу.

Відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 04 липня 1997 року належить житловий будинок та земельна ділянка площею 0,21 га, що знаходяться по АДРЕСА_1.

У технічному паспорті на садибний житловий будинок по АДРЕСА_1, виготовленому ПП МПТІтЕ «Інвентаризатор» замовнику ОСОБА_1 зазначено, що житловий будинок позначений на технічному паспорті літерою А-1, загальною площею - 54,0 кв.м, житловою площею - 24,9 кв.м, погріб - Б, сарай - Г, вбиральня - Е, огорожа - № 1, колодязь - № 2.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І - ПЛ № 053983 від 09 грудня 1998 року, відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу належить земельна ділянка площею 0,21 га, що розташована на території Сарівської сільської ради Гадяцького району, для обслуговування житлового будинку.

Статтею 60 Сімейного Кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Що стосується судових витрати, то суд вважає, що із врахуванням позиції відповідача, який пропонував позивачу вирішити спір у позасудовому порядку, підстави для стягнення витрат з відповідача, понесених позивачем по сплаті судового збору при пред'явленні даного позову до суду, відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370 ЦК України, ст. 60 СК України, ст. 86 Земельного кодексу України, ст.ст. 10, 60, 197, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Визначити ідеальні частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у житловому будинку загальною площею - 54,0 кв.м, житловою площею - 24,9 кв.м. та земельній ділянці площею 0,21 га для обслуговування житлового будинку, що знаходяться по АДРЕСА_1 по ? частині за кожним.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Гадяцький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Головуюча: підпис

Копія:вірно

Суддя Гадяцького

районного суду Л. І. Тищенко