Справа № 466/9173/13 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/783/1906/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.

з участю представника позивача Цибруха Я.В., відповідача ОСОБА_3, представника відповідачів ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2014 року у справі за позовом Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, з участю третіх осіб ОСОБА_5, Львівської міської ради про зобов"язання до вчинення дій,-

встановила:

В листопаді 2013 року позивач Шевченківська районна адміністрація ЛМР звернувся з позовом в суд до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, просив зобов"язати відповідачів демонтувати самочинно влаштовану огорожу на АДРЕСА_1 у м. Львові.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що розпорядження голови Шевченківської райадміністрації № 847 від 02.11.2011 року зобов"язано відповідачів демонтувати самочинно влаштовану огорожу на АДРЕСА_1. Вказана огорожа зведена відповідачами з порушенням вимог п. 2.1, п. 4.3. Положення про порядок влаштування огорож у м. Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 834 від 09.09.2011 року без дозволу районної адміністрації та завіреної згоди на влаштування огорожі співвласників об"єкта нерухомості.

Під час розгляду справи 22.12.2014 року відповідач ОСОБА_3 подав зустрічний позов до Шевченкеівської районної адміністрації Львівської міської ради, просив визнати розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації ЛМР № 847 від 02.11.2011 року таким, що припинило свою дію.

Ухвалою судового засідання від 23.12.2014 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_3 до Шевченківської районної адміністрації ЛМР про припинення дії розпорядження.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2014 року позов задоволено.

Зобов"язано ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 демонтувати самовільно влаштовану огорожу на АДРЕСА_1 в м. Львові.

Стягнуто із ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в користь Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради 114 грн. 70 коп. судового збору.

Ухвалу суду від 23.12.2014 року та рішення суду від 23.12.2014 року оскаржив відповідач ОСОБА_3, вважає оскаржувані судові рішення такими, що не відповідають вимогам закону та обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що після прийняття наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 404 від 09 серпня 2012 року припинило дію розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 847 від 02.11.2011 року, оскільки відповідно до цього наказу не є самочинним будівництвом зведення на земельній ділянці парканів.

На переконання апелянта, сумісний розгляд первісного та зустрічного позову був доцільним, оскільки підставою первісного позову є вищезгадане розпорядження, яке він у зустрічному позові просив визнати таким, що втратило чинність.

В подальшому звернувся із самостійним позовом до суду про визнання розпорядження голови Шевченківської РА ЛМР № 847 від 02.11.2011 року таким, що припинило свою дію, і у випадку, якщо суд першої інстанції не розгляне цю справу до часу розгляду апеляційної скарги вважає, що апеляційний суд повинен скасувати ухвалу про відмову у прийнятті зустрічного позову і направити справу на новий розгляд.

Якщо до моменту розгляду цієї апеляційної скарги суд першої інстанції постановить рішення у справі, і це рішення не набере законної сили, просить зупинити провадження по даній справі до моменту набрання законної сили таким рішення.

В свою чергу, в оскаржуваному рішенні суд безпідставно покликається на Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, оскільки на думку апелянта, органи місцевого самоврядування не мають права визначати ознаки самочинного будівництва, оскільки питання визначення переліку об"єктів самочинного будівництва законодавчо врегульовано у ст. 376 ЦК України та в Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об"єктів нерухомого майна. Також, у п.1.6. Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові відсутня така підстава для знесення самочинного будівництва, як згода іншого співвласника будинку.

Звертає увагу на те, що інший співвласник будинку ОСОБА_5, чиї права та інтереси представляє у цій справі позивач, є дієздатною особою, юристом за освітою, а тому вправі захищати свої права та інтереси у випадку їх порушення, і таким своїм правом вона скористалася, звернувшись у суд з аналогічним позовом, провадження по цій справі зупинено.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 23.12.2014 року про відмову у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_3 до Шевченківської районної адміністрації про припинення дії розпорядження та рішення у цій справі, направити дану справу на новий розгляд в суд першої інстанції.

Зупинити провадження у цій справі до моменту набрання чинності рішенням суду у справі за його позовом до Шевченківської районної адміністрації ЛМР про визнання розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації ЛМР № 847 від 02.11.2011 року таким, що припинило свою дію.

Скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав у визначений законом спосіб.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Колегія суддів приходить переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що відповідачі самочинно влаштували цегляну огорожу на вул. Коріній, 5 в м. Львові, про що ЛКП "Варшавське-407" складено акт від 11.05.2011 року, не виконали розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації від 02.11.2011 року № 847, а відтак зобов"язав їх демонтувати таку огорожу.

Згідно із ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України "Про планування і забудову територій" рішення органів виконавчої влади та самоврядування з питань забудови й іншого використання територій, прийняті в межах повноважень, визначених законом, є обов'язковими для суб'єктів містобудування.

Згідно із ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

В свою чергу, відповідно до п. 3.6 розділу VІ Положення про розмежування повноважень між виконавчими рганами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради № 3704 від 08 липня 2010 року, до повноважень районної адміністрації у галузі будівництва належить зокрема, розгляд та вжиття заходів у встановленому виконавчим комітетом, департаментом містобудування порядку щодо фактів самовільного будівництва.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є співвласниками та проживають у АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Власником АДРЕСА_1 у м. Львові є третя особа ОСОБА_5

Земельна ділянка площею 0,0630 га. за вказаною адресою передана у спільну сумісну власність ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_9 та ОСОБА_5 (а.с. 104).

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без погодження із іншим співвласником будинку ОСОБА_5, побудувала огорожу з самовільним захопленням земельної ділянки шириною 21,0 Х 1,0 м., про що складено акт комісії ЛКП "Балатон-409" від 11.05.2011 року (а.с. 10).

Розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 847 від 02.11.2011 року зобов"язано ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у місячний строк демонтувати самовільно влаштовану огорожу у зв"язку із відсутністю заяви про згоду співвласника будинку (а.с. 5).

Відповідачі жодним чином не відредагувала на зазначене розпорядження, у встановлений термін огорожу не демонтували.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 Положення про порядок влаштування огорож у м. Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради 09.09.2011 року, особа, яка має намір влаштувати огорожу, повинна отримати дозвіл (розпорядження голови районної адміністрації) на проведення таких робіт.

Окрім цього, відповідно до п. 4.3. вказаного Положення, для отримання дозволу на влаштування огорожі необхідно надати завірену згоду на влаштування огорожі співвласників об'єкта нерухомості.

Як в суді першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги, відповідачі не надали суду доказів отримання згоди іншого співвласника будинку, а також дозволу органу місцевого самоврядування на влаштування огорожі.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 212 ЗК України приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель та споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції прийшов правильного висновку, що відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 необхідно зобов"язати демонтувати огорожу, встановлену без згоди співвласника та відповідного дозволу на проведення таких робіт.

Що стосується доводів апелянта з приводу оскарження ухвали суду від 23.12.2014 року про відмову у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_3 до Шевченківської райадміністрації ЛМР про припинення дії розпорядження, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 123 ЦПК України відповідач має право пред"явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов"язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

З матеріалів справи встановлено, що провадження за первісним позовом по справі було відкрито ухвалою від 25.12.2013 року, призначено судове засідання на 29 січня 2014 року.

В подальшому, провадження по справі зупинено ухвалою від 13.02.2014 року до вирішення по суті адміністративної справи № 466/636/14-а за позовом ОСОБА_3 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження.

Ухвалою від 01.12.2014 року провадження по справі відновлено, проведено судове засідання 03.12.2014 року, а 23.12.2014 року постановлено рішення по справі.

Незважаючи на те, що первісний позов та зустрічний є взаємопов"язаними, суд першої інстанції вірно відмовив у прийнятті зустрічного позову до спільного розгляду з первісним, оскільки зустрічний позов був поданий з порушенням термінів, встановлених у ч. 1 ст. 123 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2014 року про відмову у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_3 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про припинення дії розпорядження та рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин