У х в а л а

іменем україни

15 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Сумській області про зобов'язання надати щорічну відпустку, виплату заробітної плати за час щорічної відпустки та стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 22 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Сумській області (далі - УФССНВ) про зобов'язання надати щорічну відпустку, виплату заробітної плати за час щорічної відпустки та стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення.

Посилався на те, що з 1 червня 2010 року він працює на посаді заступника начальника УФССНВ. Наказом від 14 грудня 2012 року № 195-к позивача звільнено з посади за ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням апеляційного суду Сумської області від 14 травня 2013 року ОСОБА_4 поновлено на посаді. Вказане рішення суду відповідачем виконано та виплачено середню заробітну плату за період вимушеного прогулу з 14 грудня 2012 року по 14 травня 2013 року. Наказом від 28 травня 2013 року № 44-к про скорочення чисельності працівників УФССНВ ОСОБА_4 звільнено з 30 липня 2013 року. 18 червня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до відповідача із заявою про надання йому 24 календарних днів щорічної оплачуваної відпустки з 1 липня 2013 року по 24 липня 2013 року та 6 днів додаткової відпустки з 25 липня 2013 року по 30 липня 2013 року та виплатити йому матеріальну допомогу на оздоровлення. Однак відповідач такий наказ не видав. Наказом від 18 липня 2013 року позивачу було надано 10 днів відпустки з 19 липня 2013 року по 28 липня 2013 року. Позивач просив зобов'язати відповідача видати наказ про надання йому 14 днів щорічної відпустки та 6 днів додаткової відпустки з 29 липня 2013 року по 17 серпня 2013 року.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 листопада 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 22 січня 2015 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 листопада 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачу надана відпустка на 10 календарних днів з 19 липня 2013 року по 28 липня 2013 року пропорційно до відпрацьованого ним періоду роботи з 1 червня 2012 року по 31 травня 2013 року та виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення. Оскільки 30 липня 2013 року був останнім робочим днем позивача, то при звільненні йому виплачена компенсація за невикористану відпустку за 6 календарних днів.

Дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм процесуального права чи неправильно застосовано норми матеріального права.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 листопада 2013 року та ухвали апеляційного суду Сумської області від 22 січня 2015 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 22 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Сумській області про зобов'язання надати щорічну відпустку, виплату заробітної плати за час щорічної відпустки та стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко