Справа № 450/1044/14 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/7058/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і ОСОБА_2,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю ОСОБА_3 представника ПАТ „ВіЕсБанк,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства „ВіЕсБанк на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство „ВіЕсБанк (в подальшому „Банк) звернулося до суду з позовом до Франківського відділу ДВС Львівського МУЮ, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області, треті особи - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про звільнення майна з-під арешту, у якому просило суд звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: квартиру № 7 на вул. Героїв УПА, 38 у м. Львові та житловий будинок і земельну ділянку, що розташовані на вул. Скороводи, 10а у с. Конопниця Пустомитівського району Львівської області (в подальшому „спірні квартира, будинок, земельна ділянка), накладеного:

- 15 листопада 2012 року Франківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції в межах виконавчого провадження № 34791664;

- 11 березня 2013 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області в межа виконавчого провадження № 35653518;

- 04 грудня 2013 року Франківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції в межах виконавчого провадження № 41070843;

- 05 грудня 2013 року Франківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції в межах виконавчого провадження № 41101681;

- 18 вересня 2013 року Франківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції в межах виконавчого провадження № 39685068;

- 05 грудня 2013 року Франківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції в межах виконавчого провадження № 41102183;

- 25 грудня 2013 року Головним управлінням міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на підставі ухвали про арешт майна боржника.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що14 грудня 2007 року між ВАТ «Електрон Банк (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство ВіЕсБанк) та ОСОБА_5 було укладено Кредитний договір № КF 46055 з додатками, згідно якого Банком було надано ОСОБА_5 кредит в розмірі 40 000 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 14 грудня 2027 року під 11,5 % річних. З метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № КF 46055 від 14 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_5 було укладено Іпотечний договір, згідно якого останній надав в заставу Банку спірну квартиру.

03 квітня 2008 року між Банком та ОСОБА_5 було укладено Кредитний договір № КF 48235 з додатками, згідно якого Банк надав ОСОБА_5 кредит в розмірі 290 000 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 03 квітня 2018 року під 12% річних.

З метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № КБ 48235 від 03 квітня 2008 року між Банком та ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено Іпотечний договір, згідно якого останні надли в заставу Банку спірні житловий будинок та земельну ділянку.

09 та 19 квітня 2013 року Франківським районним судом м Львова були ухвалені рішення, якими позовні вимоги Банку задоволено в повному обсязі, а саме: вирішено стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитними договорами № KF 46055 від 14.12.2007 року та № KF 48235 від 03.04.2008 року.

Однак, виконати вище згадані рішення Франківського районного суду м Львова неможливо, оскільки на спірну нерухомість накладено арешти, що робить неможливим реалізацію предметів іпотеки та задоволення вимог Банку за Кредитними договорами, що грубо порушує права Банку, як іпотекодержателя цієї нерухомості (а.с. 1-2, 116, 154).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 173-179).

Дане рішення оскаржив Банк.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на його незаконність та необгрунтованість.

Вважає необгрунтованим висновок суду про те, що з позовом про звільнення майна з-під арешту може звернутися лише особа, яка є власником або володільцем майна, оскільки накладенням арештів на іпотечне майно порушуються права Банку, як іпотекодержателя, оскільки останній позбавлений права на задоволення своїх вимог за основним зобовязанням шляхом передбаченим іпотечними договорами та Законом України „Про іпотеку (а.с. 189-190).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 ст. 60 Закону України „Про виконавче провадження особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.08.1976 року № 6 „Про судову практику в справах про виключення майна з опису (в редакції від 30.06.1978 року № 5) міститься розяснення про те, що за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивач (Банк) не є власником чи володільцем арештованого нерухомого майна спірних квартири, будинку та земельної ділянки, а на підставі рішень Франківського районного суду м Львова від 09 та 19 квітня 2013 року він отримав право стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заборгованостей за кредитними договорами № KF 46055 від 14.12.2007 року та № KF 48235 від 03.04.2008 року і звернення стягнення на іпотечне майно не відбулося. При цьому права Банку, як іпотекодержателя, при наявності інших обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення майна з-під арешту, а пріоритетом задоволення його вимог.

Відтак, колегія суддів вважає, що вище згадані висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та обставинам справи в їх сукупності, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „ВіЕсБанк відхилити та залишити рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 квітня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: