У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О., Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користування жилим приміщення, визнання права власності, поділ будинковолодіння в натурі та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вони спільно з відповідачем є співвласниками будинковолодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 в рівних частках. З метою покращення житлових умов позивачами та відповідачем було прийнято рішення про здійснення реконструкції житлового будинку та будівництва нового. Всі будівельні роботи мали фінансуватись спільно. В ході проведення реконструкції ними було здійснено реконструкцію будинку та літньої кухні та переобладнання її в житловий будинок. Зазначають, що в ході реконструкції будинку та проведення ремонтних робіт не зважаючи на домовленість про те, що внески будуть здійснюватись в рівних частинах, відповідачем було здійснено внесків лише на 20 % від загальної вартості будівельних робіт. Не зважаючи на те, що ОСОБА_3 не було дотримано досягнутих домовленостей, вона самовільно зайняла житловий будинок позначений літерою «А-2» та відмовляється його звільнити. Оскільки ними було здійснено більше внесків, позивачі просили суд визнати за ними право власності на 4/5 частин спірного будинковолодіння, та поділити спірне будинковолодіння між ними пропорційно відповідно до належних їм часток.

ОСОБА_3 у вересні 2010 року звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок позначений літерою «А-2». Свої вимоги обґрунтовувала тим, що між сторонами було досягнуто домовленості щодо реконструкції належного їм житлового будинку за спільні кошти. В ході проведення реконструкції ними було здійснено реконструкцію будинку. Також, нею зі згоди позивачів було здійснено реконструкцію літньої кухні та переобладнано таку в житловий будинок, при цьому реконструкція літньої кухні нею було здійснено за її власні кошти, позивачі жодної участі в такій не приймали. Також, нею було виготовлено всю необхідну документацію. Оскільки виключно нею було здійснено будівництво спірного житлового будинку та за її кошт, вона вважала, що набула право власності на спірний будинок. Оскільки відповідачі оспорюють її право власності на спірний будинок просила суд визнати за нею право власності на вказане домоволодіння та відмовити у задоволенні первісного позову.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок позначений в поверховому плані літерою «А-2» загальною площею 204,4 кв. м, що розташований за адресою АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20 листопада 2014 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2010 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, визнання права власності, поділ будинковолодіння в натурі - скасовано та залишено позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду.

Прийнято відмову ОСОБА_3 від позову до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2010 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок - скасовано та закрито провадження у справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про скасування судового рішення суду апеляційної інстанції із залишенням в силі рішення суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування ухвали апеляційного суду відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2010 рокув частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, визнання права власності, поділ будинковолодіння в натурі та залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду суд апеляційної інстанції керувався положеннями п. 2 ч. 1 ст. 207 ЦПК України та виходив з того, що ОСОБА_1 не зверталась до суду з указаною позовною заявою.

Скасовуючи рішення районного суду в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок та закриваючи провадження у справі, суд виходив з того, що позивач за зустрічним позовом подала заяву про відмову від позову.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків апеляційного суду не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20 листопада 2014 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов
М.І. Наумчук