АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 грудня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Винту Ю.М.. ОСОБА_1

секретар Герман Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 22 вересня 2015 року,

встановила:

В липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом.

Просило стягнути на його користь з ОСОБА_2 заборгованість в сумі 22 906 гривень 63 копійки за кредитним договором.

Посилалося на те, що 31 травня 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір. Відповідного до умов вказаного договору ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 4 836 гривень за сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 процентів на суму залишку заборгованості.

Внаслідок порушення зобовязання у відповідача станом на 9 липня 2015 року є заборгованість в сумі 54 325 гривень 55 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 4 836 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 19 293 гривні 93 копійки, заборгованості по комісії за користуванням кредитом в сумі 1973 гривні 2 копійки та пені в сумі 28 222 гривень 60 копійок.

Рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 22 січня 2013 року стягнуто з відповідача на користь позивача частину вищевказаної заборгованості в сумі 32 985 гривень 90 копійок.

Додатково з відповідача підлягає стягненню штраф в сумі 1566 гривень 98 копійок.

Заочним рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 22 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ухвалено судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки тощо поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Разом із тим виникає грошове зобовязання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену статтею 625 ЦК України.

Позовних вимог про стягнення сум з підстав, передбачених статтею 625 ЦК України позивач не заявляв.

З такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Так, за змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК).

В пункті 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи 31 травня 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір. Відповідного до умов вказаного договору ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 4 836 гривень за сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 процентів на суму залишку заборгованості.

Внаслідок порушення зобовязання у відповідача станом на 6 липня 2015 року є заборгованість в сумі 54 325 гривень 55 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 4 836 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 19 293 гривні 93 копійки, заборгованості по комісії за користуванням кредитом в сумі 1973 гривні 2 копійки та пені в сумі 28 222 гривень 60 копійок (а.с.4).

Рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 22 січня 2013 року стягнуто з відповідача на користь позивача частину вищевказаної заборгованості в сумі 32 985 гривень 90 копійок (а.с.3).

Додатково з відповідача підлягає стягненню штраф в сумі 1566 гривень 98 копійок.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором від 31 травня 2007 року за період з 23 листопада 2012 року по 9 липня 2015 року вбачається, що у ОСОБА_2 станом на 6 липня 2015 року існує заборгованість в сумі 22906 гривень 63 копійки(а.с. 4).

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Таку позицію Верховний Суд України зазначив у своїй постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-1206цс15.

В ході апеляційного розгляду справи ПАТ КБ «ПриватБанк» надав суду новий розрахунок заборгованості з якого вбачається, що борг ОСОБА_2 перед банком за період з 23 листопада 2012 року по 9 липня 2015 року становить 6 695 гривень 36 копійок пені.

Отже сума заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складається з пені в сумі 6 695 гривень 36 копійок.

Враховуючи наведене вище рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 31 травня 2007 року в сумі 6 695 гривень 36 копійок

Відповідно до правил статті 88 ЦПК України слід здійснити розподіл судових витрат.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закону) (в редакції чинній на момент подання до суду позовної заяви) встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до статті 8 «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року, № 80-VIII установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривень.

З платіжного доручення від 10 липня 2015 року вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок (а.с.15).

З платіжного доручення від 21 жовтня 2015 року вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 1339 гривень 80 копійок, хоча мав би сплатити 267 гривень 96 копійок відповідно до вимог Закону.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення та часткове задоволення позовних вимог на суму 6 695 гривень 36 копійок, що становить 29,23 % від ціни позову.

Таким чином з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» слід стягнути 149 гривень 53 копійки в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 22 вересня 2015 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» борг за кредитним договором від 31 травня 2007 року в сумі6 695 (шість тисяч шістсот девяносто пять) гривень 36 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 149 (сто сорок девять) гривень 53 копійки в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: