Провадження № 2/127/6468/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2015 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

3-ї особи: Ковальської - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2, за участю третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Ковальської - ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Ковальської - ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність.

Позов мотивовано тим, що 22.08.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Ковальською ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 774/ФКВ 07, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 11000 доларів США з розрахунку 14,30% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 11.02.2008 року по 21.08.2017 року. В частині надання кредитних коштів ТОВ «Укрпромбанк» свої зобовязання виконав в повному обсязі.

30.06.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами. Відповідно акціонерне товариство «Дельта Банк» набуло право вимоги по кредитному договору № 1025/ФКВ 07 від 11.10.2007 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним договором, іпотекодавець ОСОБА_2 за договором іпотеки № 774/ Z фквіп 07 від 22.08.2007 передав в іпотеку нерухоме майно: квартиру № 10 по вул. А. Іванова в буд. № 9 в м. Вінниці, загальною площею 55,4 кв. м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності.

Ковальська ОСОБА_4 умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлялась в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору. Однак зобовязаня не виконанні у звязку з чим, станом на 31.07.2015 року за останньою наявна заборгованість у сумі: 4793,09 доларів США з яких: 2912,35 доларів США тіло кредиту, 1880,74 долара США відсотки.

Вище наведене і стало підставою для звернення до суду, просили суд в рахунок погашення заборгованості в сумі 4793,09 доларів США за кредитним договором № № 774/ФКВ 07 від 22.08.2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 10 по вул. А. Іванова в буд. № 9 в м. Вінниці, загальною площею 55,4 кв. м., визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта - Банк» право власності на зазначену квартиру.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі за обставин викладених в позові, просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що ринкова вартість квартири набагато більша ніж сума заборгованості перед банком.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав через не співмірність суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна.

Третя особа Ковальська ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 22.08.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Ковальською ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 774/ФКВ 07, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 11000 доларів США з розрахунку 14,30% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 11.02.2008 року по 21.08.2017 року (а.с. 7-18).

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_2 за договором іпотеки № 774/ Z фквіп 07 від 22.08.2007 передав в іпотеку нерухоме майно: квартиру № 10 по вул. А. Іванова в буд. № 9 в м. Вінниці, загальною площею 55,4 кв. м. (а.с.19-22).

30.06.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами. Відповідно акціонерне товариство «Дельта Банк» набуло право вимоги по кредитному договору № 774/ Z фквіп 07 від 22.08.2007 (а.с. 111-115).

Ковальська ОСОБА_4 умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлялась в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору. Однак зобовязаня не виконанні у звязку з чим, станом на 31.07.2015 року за останньою наявна заборгованість у сумі: 4793,09 доларів США з яких: 2912,35 доларів США тіло кредиту, 1880,74 долара США відсотки (а.с.36,110).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, внаслідок укладання вказаних договорів відбулась заміна кредитора, а саме позивач набув статусу нового кредитора/іпотекодержателя за вищезазначеними кредитним договором та договором іпотеки.

Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Однак, всупереч положенням ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, позичальник перестав сплачувати необхідні платежі у встановлені кредитним договором строк.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Однак, в порушення умов договору іпотеки та вимог чинного законодавства України, на день подачі позовної заяви до суду відповідач не здійснила погашення всієї суми заборгованості у встановлені строки.

Відповідно до положень ст.589 ЦК України, ст.7 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання. Необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено законом.

З вимог позову слідує, що позивач просить застосувати спосіб звернення стягнення предмета іпотеки, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки та набуття іпотекодержателем права власності на нього.

Так, відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателю на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Разом із тим ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: 1) рішення суду, 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). При цьому правовою підставою для передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання є договір про задоволення вимог іпотекодержателя (або застереження в іпотечному договорі).

Отже, наведеними вище нормами законодавства (насамперед статтями 36, 37 Закону України «Про іпотеку») не виключається можливість звернення стягнення в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. У цих нормах задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки ототожнюється передусім із способом звернення стягнення, який, разом з іншими, може застосовуватися, якщо це передбачено договором.

В даному випадку підпунктом 4.4.1 пункту 4 Іпотечного догоовору передбачається, що у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на Предмет іпотеки, передбачених п.4.1 даного Договору, Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним з наступних способів, зокрема шляхом прийняття Іпотекодержателем Предмета іпотеки у власність в рахунок виконання Основного зобов»язання. Цей Іпотечний длговір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на Предмет іпотеки ( а.с.21).

Однак, відповідно до п.41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпротекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Відповідно до звіту про оцінку від 20.11.2015 року ТОВ «Експертна компанія «Професіонал», ринкова вартість двокімнатної квартири, площею 65, 4 м2 в м. Вінниці по вул. А. Іванова, 9/10, складає 457 334, 00 грн. (а.с.119-150).

Відповідно до довідки Агенства нерухомості «Олімп» від 07.12.2015 року ринкова вартість кв. № 10, що знаходиться в м. Вінниці по вул. А. Іванова в буд. № 9 коштує в межах від 30 000 до 32 000 доларів США, в залежності від ремонтних робіт (а.с. 118).

Заборгованість ОСОБА_5 станом на 31.07.2015 року становить 4793,09 доларів США з яких: 2912,35 доларів США тіло кредиту, 1880,74 долара США відсотки, тобто вартість квартири набагато більша ніж заборгованість відповідачки за кредитним договором.

Позовних вимог про стягнення боргу за кредитним договором позивачем не заявлялося.

Крім того позивачем було порушено підпункт 2.1.2. пункту 2.1. частини 2 Договору іпотеки, оскільки банк здійснив переоцінку предмету іпотеки без погодження з ОСОБА_2

Відповідно до положень статей 33, 35 Закону України «Про іпотеку», згідно з якими у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У такому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання зазначених правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»

З матеріалів справи вбачається, що позивачем складена довідка розрахунку суми заборгованості від 31.07.2015 року без зазначення адресату та вимог добровільної сплати даної заборгованості( а.с.36).

Відповідно до підпункту 4.2 п.4 Іпотечного договору, у випадку порушення Іпотекодавцем ( Позичальником) обов»язків за цим та/або Кредитним договором Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю ( та Позичальнику) письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов»язань. Вимога про виконання порушеного зобов»язання у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задовлення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Відповідно до п.6.7 Даного Договору, всі повідомлення між Сторонами здійснюються у письмовій формі шляхом направлення рекомендованих листів або телеграм ( а.с.21-22).

Будь-яких доказів на підтвердження направлення позивачем та отримання відповідачами письмової вимоги від представника ПАТ «Дельта Банк» матеріали справи не містять.

Виходячи з того, що позивач на порушення ч. 1 ст. 35 Закону « Про іпотеку» та п. п.4.2, 6.7 Договору іпотеки не направив відповідачам письмової вимоги про усунення порушень з виплати кредиту, то позов про звернення стягнення на предмет іпотеки також є передчасним.

Таким чином, вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі позивачу права власності на вказане майно та визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки є такими, що не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 33, 39, 41 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.525, 526, 530, 536, 549, 589, 610-612, 1049, 1052, 1054, ст.ст.10, 60, 88, 158, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2, за участю третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Ковальської - ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено сторонами до апеляційного суду Вінницької області протягом 10 днів з моменту проголошення рішення суду.

Суддя: