РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/14136/15-ц

Пров. №2/668/3759/15

10.12.2015 року м.Херсон

Суворовський районний суд м.Херсона у складі:

головуючого судді Кузьміної О.І.,

при секретарі Катюха Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Херсонський комунальний транспортний сервіс», третя особа: директор комунального підприємства «Херсонський комунальний транспортний сервіс» ОСОБА_2 про зобовязання звільнити з роботи та видати трудову книжку, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що працювала у відповідача бухгалтером комунального підприємства «Херсонський комунальний транспортний сервіс» та 22.09.2015 року на вимогу директора комунального підприємства «Херсонський комунальний транспортний сервіс» ОСОБА_2 написала заяву про звільнення її з займаної посади з 22.09.2015 року за угодою сторін, але до теперішнього часу відповідач її не звільнив та розрахунок при звільненні з нею не проведено, у звязку з чим просить зобовязати відповідача звільнити її з роботи з займаної посади 22.09.2015 року за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України та видати їй належним чином оформлену трудову книжку, стягнути з відповідача на її користь компенсацію за невикористані дні відпустки, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.09.2015 року та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп. й витрати понесені нею на оплату правової допомоги в розмірі 4000 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позивачем вимоги за підставами вказаними у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на його необґрунтованість, оскільки позивач працює у відповідача до теперішнього часу, але з 21.09.2015 року не виконує свої обовязки оскільки покинула робоче місце та з цього часу в табелі робочого часу їй ставлять прогули.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК України, сторони зобовязані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду.

Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю,колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п.1 ст. 36 КЗпПУ трудовий договір може бути припинено за угодою сторін.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення.

Ст. 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у день звільнення, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з відповідачем комунальним підприємством «Херсонський комунальний транспортний сервіс» з 30.08.2007 року згідно наказу № 121-к від 30.08.2007 року й працює на посаді бухгалтера комунального підприємства «Херсонський комунальний транспортний сервіс», з 21.09.2015 року не виконує свої обовязки, покинула робоче місце та з цього часу в табелі робочого часу ставлять відмітку прогули.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача та її представника, представника відповідача, матеріалами справи та ніким не заперечуються.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визнається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо зобовязання відповідача звільнити її з роботи з займаної посади 22.09.2015 року за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, не підлягають задоволенню судом, як такі, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а спосіб захисту порушеного права позивача передбачено у відповідності до ст. 16 ЦК України у інший спосіб визначений законом, оскільки з зазначених предмета та підстав позову вбачається, що предметом спору стала правомірність звільнення з займаної посади, у звязку з чим не підлягають задоволенню судом вимоги позивача щодо зобовязання відповідача видати трудову книжку, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000 грн. 00 коп., вони не можуть бути задоволені судом, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач на даний час перебуває у трудових відносинах з відповідачем, не знайшов підтвердження факт винних дій чи бездіяльності відповідача й обовязку відповідача у даному випадку відшкодувати шкоду завдану позивачу згідно зі ст. 2371 КЗпП України.

При цьому доводи позивача не приймаються судом до уваги як такі що спростовуються сукупністю вищенаведених доказів досліджених в судовому засіданні.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 21, 36, 47, 48, 116, 117, 221, 232, 233, 235, 2371 КЗпП України, ст.ст. 11, 14, 16 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, ст.ст. 8, 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Херсонський комунальний транспортний сервіс», третя особа: директор Комунального підприємства «Херсонський комунальний транспортний сервіс» ОСОБА_2 про зобовязання звільнити з роботи та видати трудову книжку, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Суворовський районний суд м. Херсона.

СуддяОСОБА_3