АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7600/15 Головуючий 1 інст. Єрмоленко В.Б.
Справа № 639/6898/15-ц Доповідач Бурлака І.В.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» листопада 2015 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Кривошеіної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 вересня 2015 року за виділеними матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Страхової компанії «Гарантія», Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним та у подальшому уточненим позовом до ОСОБА_1, Страхової компанії «Гарантія», Моторного (транспортного) страхового бюро України та заявою про забезпечення позову.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 вересня 2015 року задоволено заяву ОСОБА_2, накладено арешт на автомобіль, зареєстрований на імя ОСОБА_1 марки «КАМАЗ» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, заборонивши його відчуження та зняття з реєстраційного обліку.

Не погоджуючись з ухвалою судді Ворона В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати. При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що він не несе відповідальності за шкоду, оскільки керував транспортним засобом ОСОБА_3, якого вироком суду визнано винним за ч.2 ст.286 КК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу судді скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Із виділених матеріалів справи вбачається, що 09 жовтня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_3 та пішоходу ОСОБА_4, яку смертельно травмовано. Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 вересня 2014 року водія визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України. Власником цього транспортного засобу є ОСОБА_1

В суді апеляційної інстанції сторони не заперечували, що в рамках кримінального провадження стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача майнову шкоду та накладено арешт на майно ОСОБА_3, що страхового відшкодування ОСОБА_2 не отримувала.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України за заявою осіб, які беруть участь у справі, суд може вжити передбачені цим кодексом заходи забезпечення позову.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до розяснень, що містяться у пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Накладаючи арешт на майно ОСОБА_1, суд першої інстанції не врахував, що позов предявлено не тільки до ОСОБА_1, а й до Страхової компанії «Гарантія», Моторного (транспортного) страхового бюро України, що ОСОБА_1 не є винним в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду на теперішній час, матеріали справи не містять.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції на зазначене та вимоги закону уваги не звернув та безпідставно задовольнив заяву ОСОБА_2

За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні ОСОБА_2 заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.2 ч.1 ст.312, ст.313, п.6 ч.1.ст.314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 вересня 2015 року скасувати і в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Судді колегії