Справа № 748/28/14-ц Провадження № 22-ц/795/825/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Хоменко Л.В. Доповідач - Острянський В. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОстрянського В.І.,
суддів:Лакізи Г.П., Шевченка В.М.,
при секретарі:Мартиновій А.В.,
за участю:представника КЕВ м.Чернігова Бабинця С.П., позивачки ОСОБА_6, представника позивача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Квартирно - експлуатаційного відділу м.Чернігова на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_6 до Квартирно - експлуатаційного відділу м.Чернігова, третя особа: ОСОБА_8, про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У апеляційній скарзі Квартирно-експлуатаційний відділ м.Чернігова ставить питання про скасування рішення Чернігівського районного суду від 18 березня 2015 року та про постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що суд у порушення правил ЦПК України віддав перевагу доказам позивача і не взяв до уваги докази, надані стороною відповідача; що суд не врахував що з 18 січня 2008 року в смт. Гончарівському Чернігівського району Гончарівська КЕЧ була розформована та КЕВ м.Чернігова не має в смт.Гончарівському філій і відокремлених підрозділів та що будівлі матеріальних складів розташовані в АДРЕСА_1, де і пропонується робоче місце позивачу; що рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 08 квітня 2014 року, яким поновлено на роботі позивача, на думку апелянта, не зазначено, що поновити треба ОСОБА_6 саме на посаду з робочим місцем у смт.Гончарівському та що суд вийшов за межі позову, застосувавши негайне поновлення на роботі позивача, оскільки таку вимогу остання не заявляла.

Рішенням Чернігівського районного суду від 18 березня 2015 року позов ОСОБА_6 було задоволено частково. Визнано незаконними і скасовано накази начальника КЕВ м.Чернігова: № 143 від 24 листопада 2014 року про застосування до ОСОБА_6 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за п.4 ст.40 КзпП України та № 244 від 04 грудня 2014 року про звільнення ОСОБА_6 з роботи з посади сторожа матеріального складу за прогул без поважних причин за п.4 ст.40 КзпП України. Поновлено ОСОБА_6 на роботі на посаді сторожа матеріального складу КЕВ м.Чернігова з 27 жовтня 2014 року. Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернігова на користь ОСОБА_6 1 075 грн. 70 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу через невиконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 10 жовтня 2014 року по 23 жовтня 2014 року (включно) та 10 757 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27 жовтня 2014 року по 18 березня 2015 року (включно) (суми визначені без вирахування податків та інших обов"язкових платежів) за вирахуванням 1 568 грн. 05 коп. виплаченої компенсації за невикористану відпустку. Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернігова на користь ОСОБА_6 одну тисячу гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди і в іншій частині позовних вимог було відмовлено. Було допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць. Також суд вирішив питання про стягнення з КЕВ м.Чернігова в користь держави 974 грн. 40 коп. судового збору.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6 просить апеляційний суд відхилити апеляційну скаргу КЕВ м.Чернігова та залишити без змін рішення Чернігівського районного суду від 18 березня 2015 року, вважаючи, що місцевий суд постановив його з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, враховуючи наступне.

Постановивши рішення, місцевий суд виходив з того, що в судовому засіданні було встановлено, що позивач працювала у відповідача з 01 червня 2008 року до 31 березня 2012 року на посаді сторожа, а з 01 квітня 2012 року була переведена на посаду сторожа матеріального складу. Що 30 листопада 2013 року за наказом начальника КЕВ м.Чернігова за № 219 від 29 листопада 2013 року її було звільнено з посади у зв"зку зі скороченням чисельності та штату на підставі п.1 ч.1 ст.40 КзпП України. Що наказом начальника КЕВ м.Чернігова від 24.10.2014 року за № 222 позивача було поновлено на посаді сторожа матеріального складу. Що відповідач листами пропонував позивачці приступити до роботи сторожем матеріального складу по АДРЕСА_1 в м.Чернігові та згідно з доповідними ОСОБА_9 комісією КЕВ м.Чернігова складались акти про відсутність ОСОБА_6 на роботі протягом всієї зміни 28 жовтня, 01, 05, 09, 13, 17, 25, 29 листопада 2014 року і що згідно з цими фактами було проведено службове розслідування. Що ОСОБА_6 в свою чергу у ці дні за участі свідків по справі складала акти про виконання рішення суду та про присутність на роботі згідно з графіком у смт.Гончарівське та про те, що її не допускають до роботи. Згідно з наказом № 143 від 24.11.2014 року до ОСОБА_6 сторожа матеріального складу було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за п.4 ст.40 КзпП України (прогул без поважних причин), а після отримання згоди профкому КЕВ м.Чернігова наказом № 244 від 04 грудня 2014 року позивачку було звільнено з роботи за ч.4 ст.40 КзпП України. Суд врахував, що сторонами не заперечувався факт знаходження робочого місця ОСОБА_6 до звільнення з роботи за скороченням саме в смт. Гончарівському. Проаналізувавши зібрані докази, суд вважав, що адміністрація КЕВ м.Чернігова мала намір поновити ОСОБА_6 на посаду сторожа матеріального складу, але в іншій місцевості - в м.Чернігові, а позивачка фактично відмовилась від такого переведення та виходила на роботу в смт.Гончарівському та що за правилами ст.32 КзпП України переведення на роботу в іншу місцевість допускається лише за згодою працівника, попередженого у встановленому законом порядку за два місяці до такого переведення. Тому, оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку про те, що оскаржувані позивачкою накази №№ 143 від 24.11.2014 року і 244 від 04.12.2014 року підлягають визнанню незаконними і скасуванню. І оскільки ці накази визнані незаконними, тому вимоги позивачки про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню, провівши відповідні розрахунки, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача в користь позивачки 1 075 грн. 70 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10 жовтня 2014 року по 23 жовтня 2014 року та 10 757 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27 жовтня 2014 року по 18 березня 2015 року. Також вважав, що 1568 грн. 05 коп. виплаченої відповідачем позивачці компенсації за невикористану відпустку підлягають вирахуванню з грошових коштів, що підлягають стягненню. Вирішуючи вимоги позову про відшкодування моральної шкоди, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача в користь позивачки одної тисячі грн. на її відшкодування.

Такий висновок місцевого суду, на думку апеляційного суду, підтверджується матеріалами справи, яким суд дав правильну оцінку і не суперечить нормам чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Крім того, апеляційний суд враховує, що відповідач на виконання судового рішення, пропонуючи ОСОБА_6 вийти на роботу в м.Чернігові, як сторожу матеріального складу, по АДРЕСА_1, не виконав вимог закону, чого не заперечували сторони в засіданні апеляційного суду, і не забезпечив проведення з позивачкою інструктажу та медичного огляду, які є обов"язковими у даному випадку.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд віддав перевагу доказам позивача і не взяв до уваги докази, надані стороною відповідача; що суд не врахував факту розформування Гончарівської КЕЧ з 18 січня 2008 року та що будівлі матеріальних складів розташовані в м.Чернігові по АДРЕСА_1 у військовому містечку № 50; що рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 08 квітня 2014 року про поновлення ОСОБА_6 на роботі не передбачено провести поновлення позивача саме в смт.Гончарівському та що суд вийшов за межі позову, застосувавши негайне поновлення на роботі позивача, оскільки таку вимогу остання не заявляла - не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не знайшли свого підтвердження на нормах закону в засіданні апеляційного суду.

За таких обставин місцевий суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Квартирно - експлуатаційного відділу м.Чернігова - відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: