АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/435/2015 Головуючий в І інстанції Хоменко В.Г. Категорія 57 Доповідач: Цуканова І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року березня місяця 02 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Цуканової І.В.
Суддів:Вейтас І.В.
Склярської І.В.
при секретарі: за участю адвоката:Благовещенській О.О. ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 21 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_7 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6, в якому, з урахуванням подальших уточнень, просила стягнути 65000 грн., 2275 відсотків за користування грошима, 3000 грн. на правову допомогу. При цьому посилалася, що 28.03.2011р. домовилася з ОСОБА_6 про купівлю належного останній житлового будинку та передала їй в якості авансу 65000 грн., в свою чергу ОСОБА_6 зобов'язалася до 01.09.2012р. укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна. Оскільки договір купівлі-продажу не є укладеним, що встановлено рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 14.05.2013р., то, за думкою позивача, передані нею ОСОБА_6 кошти є безпідставно отриманими, які остання не повертає, починаючи з 01 вересня 2012р., тому на них мають бути нараховані проценти згідно з ч.2 ст.625 ЦК України.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 21.11.2014р., з урахуванням ухвали цього ж суду від 27.11.2014р., позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 20 000 грн., відсотки в сумі 582 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 224,25 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржено в апеляційному порядку обома сторонами.

При цьому ОСОБА_7 просила рішення суду скасувати в частині часткового задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_6 просила рішення суду про стягнення з неї коштів на користь ОСОБА_7 скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що висновок суду не відповідає обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права щодо оцінки доказів.

Заслухавши доповідача, сторони, їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скаргу ОСОБА_6 слід відхилити, скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

З матеріалів справи вбачається, що 28.03.2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено договір, відповідно до умов якого сторони досягли попередньої згоди про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1. Згідно вказаних домовленостей покупець (ОСОБА_7) має сплатити продавцю (ОСОБА_6) у строк до 01 вересня 2012р. грошову суму у розмірі 200 000 грн. та забезпечити збереження будинку, проживаючи в якості квартиронаймача, а продавець зі свого боку після сплати в повному обсязі зобов'язується оформити договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку.

Крім того, вказаний договір підтверджує факт отримання ОСОБА_6 від ОСОБА_7 частини грошових коштів у сумі 65000 грн. в рахунок підтвердження договірних відносин.

16 вересня 2011р. ОСОБА_6 склала розписку, якою підтвердила факт додаткового отримання від ОСОБА_7 грошових коштів у розмірі 45000 грн. - чергової частини платежу за продаж вищевказаного житлового будинку.

Таким чином, факт отримання ОСОБА_6 грошових коштів на загальну суму 110000 грн. підтверджується матеріалами справи та підтверджується поясненнями сторін.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 14.05.2013 року ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 28.03.2011р., при цьому встановлено, що договір купівлі-продажу належного ОСОБА_6 житлового будинку сторонами не укладено.

28.05.2013р. в Лазурненському відділенні Херсонської філії ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_6 повернула ОСОБА_7 45000 грн., які були зараховані останньою на свій банківський рахунок. В цей же день ОСОБА_7 надала ОСОБА_6 письмову розписку, якою підтвердила повернення останньою коштів по розписці від 16.09.2011р. в сумі 45 000 грн., а ОСОБА_6, в свою чергу, надала ОСОБА_7 розписку, в якій зобов'язалася в строк до 01.09.2013р. повернути 60 000 грн. /а.с. 91, 98/.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що, оскільки з отриманих ОСОБА_6 від ОСОБА_7 110 000 грн. (28.03.2011р.-65000 грн. та 16.09.2011р.-45000 грн.), відповідач повернула позивачу 28.05.2013р. - 90000 грн., а саме 45000 грн. у відділенні Банку, та 45000 грн. за «обоюдною» розпискою від 28.05.2013р., складеною у спірному будинку, то залишок неповернутих коштів складає 20 000 грн., які підлягають стягненню як безпідставно отримані.

Проте, з таким висновком суду повністю погодитися неможливо, оскільки він не відповідає обставинам справи, а обставини щодо повернення 45000 грн., підтверджених «обоюдною» розпискою від 28.05.2013р., які суд вважав встановленими, не доведено.

Так судом визнано достовірним і достатнім доказом «обоюдну» розписку від 28.05.2013р., в якій зазначено, що ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_6 45000 грн.

Проте, суд не дав оцінці тій обставині, що на виконаній ОСОБА_6 «обоюдній» розписці на аркуші паперу формату А-4 відсутній підпис ОСОБА_7 про отримання коштів /а.с. 139/, а зім'ятий відірваний шматок з фрагментом аналогічного тексту розписки не може бути розцінений як доказ повернення коштів, за думкою судової колегії, оскільки:

- стан і зовнішній вигляд цього шматку паперу узгоджується з поясненнями ОСОБА_7 про розірвання розписки нею після відмови ОСОБА_6 передати кошти, про які зазначалося в цій розписці,

- надана ОСОБА_6 ксерокопія цієї розписки, як візуально вбачається /а.с. 74/, зроблена шляхом накладення вказаних розписки та шматку розписки, про які зазначено вище,

- наявність обов'язку ОСОБА_6 повернути 60000 грн. ОСОБА_7 підтверджується письмовою розпискою ОСОБА_6 /а.с. 98/, при цьому доводи відповідача про складання цієї розписки під протиправним впливом ОСОБА_7 не підтверджені будь-якими доказами.

Оскільки достовірно встановлено, що ОСОБА_6 повернула ОСОБА_7 45 000 грн. з 110 000 грн., то з відповідача слід стягнути на користь позивача 65000 грн., а не 20 000 грн., як помилково вважав суд.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про недоведеність ОСОБА_6 факту укладення з позивачем договору найму жилого приміщення, а вказівку в письмовому тексті договору, названого сторонами договором завдатку від 28.03.2011р., про майбутнє укладення договору купівлі-продажу житлового будинку про проживання ОСОБА_7 в якості квартиронаймача суд вважав за встановленими ним обставинами недостатнім та недостовірним доказом досягнення сторонами згоди з усіх суттєвих умов такого договору, строку дії договору, щомісячної плати умов та порядку розрахунку, тощо.

Зазначення ОСОБА_6 в розписці від 28.05.2013р. про обов'язок повернути ОСОБА_7 60 000 грн., а не 65 000 грн., як мало б бути, узгоджується з поясненнями позивача про її згоду на зменшення розрахункової суми на 5000 грн. з метою добровільного врегулювання спору.

Застосування судом до правовідносин сторін положень ч.2 ст. 1214 ЦК України про нарахування процентів за користування грошима, за думкою колегії суддів, є правомірним, оскільки судом правильно визначено, що відповідач отримав суму 110 000 грн. в якості авансу за договір-купівлі-продажу, який не укладено, тому ця сума є безпідставно отриманим майном в розумінні ч.1 ст. 1212 ЦК України.

Так як судом в розрахунку процентів правильно застосовано, на підставі ч.1 ст. 1048 ЦК України, розмір процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, правильно визначено період, за який вони нараховуються (з дати звільнення будинку ОСОБА_7 - після 28.05.2013р. до дати, зазначеної в позові - 01.11.2013р.), проте помилково визначено суму, підлягаючу стягненню 20 000 грн., замість правильної 65 000 грн., про що зазначено вище, то з відповідача слід стягнути на користь позивача проценти за користування коштами в сумі 1895,69 грн. (з 29.05.2013р. по 09.06.2013р. - 65 000 грн. х 7,5% : 365 днів х 12 днів = 160,27 грн.; з 10.06.2013р. по 12.08.2013р. - 65 000 грн. х 7% : 365 днів х 64 дня = 797,81 грн.; з 13.08.2013р. по 01.11.2013р. - 65 000 грн. х 5% : 365 днів х 81 день = 937,61 грн.). Всього 1895,69 (160,27+797,81+937,61).

З огляду на вищенаведене, рішення суду слід змінити в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 20 000 грн. та відсотків в сумі 582 грн., збільшивши вказані суми до 65 000,00 грн. та 1895,89 грн. відповідно.

Що стосується висновків суду про відмову в стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, то, за думкою судової колегії, суд правомірно дійшов висновку, що позивачем на надано доказів, що її представник за дорученням ОСОБА_8 є особою, яка надає правову допомогу, витрати на яку підлягають поверненню в порядку, встановленому ч.1 ст.84; ч.1 ст.88 ЦПК України.

Відповідно, доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо незаконності рішення суду в частині відмови у стягненні вищевказаних витрат, до уваги не приймаються.

При ухваленні нового рішення в порядку ч.5 ст. 88 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне змінити розподіл судових витрат.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про повернення ОСОБА_7 45 000 грн. крім суми 45 000 грн., сплаченої в банківському приміщенні до уваги не приймаються, оскільки такі обставини не знайшли свого підтвердження, про що колегією суддів викладено вище при оцінці письмових доказів та обставин у справі.

Безпідставними є також посилання відповідача на взаємозалік у відносинах сторін в сумі 20 000 грн., як плати ОСОБА_7 за найм житлового приміщення, та на відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень глави 83 ЦК України, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин апелянтом не надано, а вказівці «в договорі завдатку» на статус останньої як наймача колегія суддів надала оцінку, про що зазначено вище.

На підставі ч.ч. 1,2 ст. 1212; ч.2 ст.1214; ч.1 ст.1048 ЦК України, керуючись ст.ст.303, 316, пп.2,3 ч.1 ст.307, пп. 2,3 ч.1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 21 листопада 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 грошових коштів в сумі 20000,00 грн. та відсотків в сумі 582,00 грн. змінити, збільшити вказані суми до 65000,00 грн. та 1895,69 грн. відповідно.

Це ж рішення суду в частині стягнення витрат по сплаті судового збору змінити, збільшивши суму 224,25 грн., стягнутих з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7, до 668,96 грн.

В іншій частині вказане рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги в сумі 334, 03 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно:

Копія рішення оформлена 11 березня 2015 року

Рішення набрало законної сили 02 березня 2015 року

Суддя: І.В. Цуканова

Секретар судового засідання: О.О.Благовещенська