Справа № 645/8379/14-ц
Провадження № 2-о/645/4/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 лютого 2015 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Федорової О.В.,

народних засідателів: Карпенко Л.Ю., Бондаренко Н.О.

за участю секретарів судового засідання - Ляхової І.Ю., Петленко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Фрунзенського районного суду м. Харкова цивільну справу

за заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2

заінтересована особа: Орган опіки і піклування Адміністрації Фрунзенського району Харківської області

про визнання особи безвісно відсутньою,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, в якій просила визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, безвісно відсутнім з 01 липня 2000 року.

В обґрунтування зазначеної заяви посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3, який розірваний за рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.11.2007 року по справі №2-4695/2007. Від шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мають двох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3. Заявник стверджує, що починаючи з 2000 року їй не відоме ані місце проживання, ані місце перебування її колишнього чоловіка. Діти повністю перебувають на її утриманні, проживають з нею. Метою визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім є реалізація інтересів її неповнолітнього сина, його майнових та немайнових прав, зокрема права на виїзд за кордон без надання згоди батька.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Заінтересована особа правом участі представника у судовому засіданні не скористалась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за відсутності її представника (вх. № 2343 від 28.01.2015 року).

Прокурор прокуратури Фрунзенського району м. Харкова Савченко М.В. у судовому засіданні просила вирішити заяву на розсуд суду.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, викладені у заяві, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, допитавши свідків, суд встановив наступне.

Судовим розглядом встановлено, що між ОСОБА_1 та громадянином Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 20.08.1994 року було укладено шлюб у Палаці одруження «Центральний» м. Харкова, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 20.08.1994 року, актовий запис № 1376. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_1 (а.с. 10).

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.11.2007 року у справі № 2-4695/2007 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. 30.01.2008 року заявницею отримано Свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Серії НОМЕР_2 (а.с. 11).

Від шлюбу з ОСОБА_3 заявниця має двох дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження, що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_3 від 29.02.1996 року та серії НОМЕР_4 від 05.06.2013 року, відповідно (а.с. 8, 9).

Заявниця стверджує, що починаючи з 2000 року їй не відоме ані місце проживання, ані місце перебування її колишнього чоловіка. З цього часу діти повністю перебувають на її утриманні, проживають з нею. Батько дітей ОСОБА_3 не брав участі у вихованні дітей та їх утриманні, не сплачував аліментів, не надавав матеріальної допомоги на їх утримання, на витрати, пов'язані з навчанням, лікуванням тощо.

Згідно з офіційним перекладом листа батька ОСОБА_3 від 22.10.2014 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, приїхав до Бангладешу у 1999 році і після чотирьох місяців перебування він поїхав до України. Починаючи з червня 2000 року його син не підтримує з ним зв'язку, він не знає де він знаходиться та чи живий він. ОСОБА_13 наголошує, що вони зробили все, щоб знайти його, але ніякі дії не дали результату (а.с. 38-39).

Згідно з характеристиками ОСОБА_5 та ОСОБА_2, наданими їм учбовими закладами, де вони навчаються, батько не цікавиться успіхами дітей, не підтримує морально та матеріально, на батьківські збори ніколи не з'являвся (а.с. 41, 42).

Згідно з інформацією, повідомленою Фрунзенським районним відділом ХМУ УМВС України в Харківській області № 59/4099 від 11.11.2014 року, за результатами проведеної перевірки встановлено, що за період часу з 2000 року по теперішній час гр. ОСОБА_9 перевірений за обліками УІАЗ ГУМВС України в Харківській області але інформації отримано не було, ОСОБА_9 ні за яким обліками не значиться. Також, повідомлено, що ОСОБА_9 був перевірений за всіма обліками ГУМВС України в Харківській області, здійснювалась перевірка по невпізнаним трупам, а також невідомих осіб, які знаходяться в лікарських установах, але осіб, які б були схожі на останнього виявлено не було (а.с. 43).

З урахуванням наведеного, заявник, посилаючись на необхідність виїзду неповнолітньої дитини ОСОБА_2 за кордон без надання згоди батька, звернулась до суду в інтересах дитини із заявою про визнання його батька безвісно відсутнім.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно приписів ст. 246 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

У відповідності до ст. 248 ЦПК України суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи внутрішніх справ або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме.

Частиною 1 ст. 249 ЦПК України визначено, що суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтями 58, 59 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На виконання ухвали суду про витребування доказів, адресно-довідковий підрозділ ГУДМС України в Харківській області повідомив, що станом на 22.12.2014 року місце проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (з 20.11.2000 року). Документ, що посвідчує особу - посвідка на проживання НОМЕР_5 Харківської області 16.01.1998 року (а.с. 58).

Слід зазначити, що заявниця просить суд визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, безвісно відсутнім з 01 липня 2000 року, в той час, як останній був зареєстрований за вищевказаною адресою 20 листопада 2000 року.

Згідно з листом Харківської об'єднаної ДПІ Головного управління Міндоходів у Харківській області від 23.01.2015 року № 1305/9/20-23-17-01 від 23.01.2015 року, ОСОБА_3 перебуває на обліку як фізична особа-підприємець з 22.12.1998 року. З 31.12.2014 року платник має стан 11 (припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті). Державна реєстрація підприємницької діяльності ФОП припинена за судовим рішенням, що не пов'язано з її банкрутством, у зв'язку з тим, що платником не подавалися податкові декларації, звіти та документи бухгалтерської звітності.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5, яка є донькою заявниці та ОСОБА_3 пояснила, що востаннє вона бачила батька у 2000 році. З цього часу батько не приходив, не телефонував, не надавав жодної допомоги. Де він може знаходитись їй невідомо.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона є подругою заявниці з 2002 року, та постійно спілкується з останньою з 2011 року. За весь цей час вона ніколи не бачила колишнього чоловіка ОСОБА_1, жодного разу він не телефонував ані заявниці, ані дітям, діти розповідають про батька тільки по спогадам з дитинства.

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що вона є подругою заявниці з осені 2011 року, та з цього часу жодного разу вона не бачила колишнього чоловіка ОСОБА_1.

При цьому, оцінюючи показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, суд приймає до уваги те, що заявниця просить суд визнати ОСОБА_3 безвісно відсутнім з 01 липня 2000 року, а свідки познайомились із заявницею за часом пізніше: ОСОБА_10 - у 2002 році, ОСОБА_11 - у 2011 році, а саме після фактичного припинення шлюбних відносин між ними.

Також, жоден з допитаних у судовому засіданні свідків не зміг надати пояснення щодо проживання, або не проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою його реєстрації: АДРЕСА_1, та надавали пояснення виключно щодо того, що останній тривалий час не спілкується зі своєю колишньою дружиною та своїми дітьми.

Метою визнання безвісно відсутнім ОСОБА_3 визначеної заявницею, є реалізація права на виїзд за кордон її неповнолітнього сина без надання згоди батька.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутністю згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон, його виїзд може бути дозволено на підставі рішення суду.

Таким чином, нормами діючого законодавства регламентований спосіб вирішення проблеми виїзду дитини за кордон без згоди другого з батьків, шляхом звернення до суду з відповідним позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.

У свою чергу заявниця обрала інший спосіб захисту права неповнолітньої дитини ОСОБА_2 на тимчасовий виїзд за кордон без згоди батька - визнання його батька безвісно відсутнім.

Разом з тим, суду не надано доказів того, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, можливо оголосити безвісно відсутнім, оскільки не зазначені обставини, що підтверджують безвісну відсутність його, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, враховуючи, що із заявою про розшук ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем його реєстрації ніхто не звертався, заявлені вимоги є передчасними.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, безвісно відсутнім.

Керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 212, 213, 215, 234, 246 - 249 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, безвісно відсутнім з 01 липня 2000 року - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Федорова О.В.

народні засідателі Карпенко Л.Ю.

Бондаренко Н.О.