Провадження № 2/344/3928/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (надалі «Відповідач», «ПАТ КБ «Приватбанк») про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 суму вкладу за Договором № SAMDN9028 «Стандарт» від 22 травня 2013 року в розмірі 4 977,71 Євро; стягнення з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 суму відсотків за Договором № SAMDN9028 «Стандарт» від 22 травня 2013 року в розмірі 594,59 Євро; стягнення з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 3% річних в сумі 58,91 Євро; зобовязання Відповідача виплатити Позивачу відсотки за Договором № SAMDN9028 «Стандарт» від 22 травня 2013 року з 23 лютого 2015 року по день фактичної видачі вкладу.

Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Зокрема, представник Позивача зазначив про те, що ПАТ КБ «Приватбанк» неправомірно не виплачено Позивачу суму його депозитного вкладу в сумі 4 977,71 Євро та процентів в сумі 594,59 Євро, оскільки факт укладення депозитного договору та передачі коштів Відповідачу підтверджується належними доказами.

При цьому, на думку представника Позивача, факт окупації частини території України не є підставою для порушення наданих Позивачу прав та невиконання Відповідачем вимог чинного законодавства України та своїх договірних зобовязань, повязаних з поверненням Позивачу депозитного вкладу та відсотків за користування депозитними коштами.

Представник Відповідача ПАТ КБ «Приватбанк», в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, та просила відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов.

Зокрема, на думку представника Відповідача, факт укладення депозитного договору та передачу коштів на депозитний рахунок Позивачем не підтверджується, на думку представника Відповідача, належними засобами доказування, оскільки у банку існують сумніви щодо укладення такого депозитного договору.

Крім того, в судовому засіданні представник Відповідача покликалася на факт окупації Російською Федерацією частини території України, зазначивши про те, що діяльність відокремлених підрозділів ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та м. Севастополя відповідно до вимог Національного банку України була припинена, а, відтак, у Відповідача відсутні підстави для виплати коштів на користь Позивача.

Заслухавши пояснення представника Позивача, представника Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 1058 Цивільного кодексу України (надалі також «ЦК України») за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

22 травня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (ОСОБА_5) та громадянином ОСОБА_4 було укладено Договір № SAMDN9028 «Стандарт» (надалі також «Договір»), відповідно до якого ОСОБА_4 передав ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі.

Відповідно до пункту 27 Договору сторонами погоджено наступні дані по вкладу:

- вклад «Стандарт» № SAMDN9028 оформлений: 22.05.2013 р.;

- сума вкладу: 4977,71 EUR;

- вклад оформлюється на строк 93 дні по 22.08.2013 р. включно;

- банк відкриває вкладнику особовий рахунок № 4940, на який зараховується вклад;

- на суму вкладу нараховуються відсотки за ставкою 6,5% річних;

- проценти за вкладом зараховуються на рахунок/карту № 4940;

- мінімальний строк вкладу 3 місяці;

- період нарахування процентів по вкладу 1 місяць.

Відповідно до пункту 4 Договору дія договору припиняється з виплатою вкладнику всієї суми вкладу разом із процентами, передбаченими відповідно до умов договору.

Згідно з пунктом 6 Договору 3 місяці це мінімальний строк вкладу, після спливу якого вкладник може забрати вклад та отримати нараховані проценти в повному обсязі без застосування зниженої процентної ставки, зазначеної в пункті 12 за дострокове повернення вкладу.

ОСОБА_5 після закінчення 3 місяців вкладник не заявив банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на 3 місяці. Мінімальний строк вкладу продовжується на 3 місяці неодноразово без явки вкладника в ОСОБА_5. При цьому новий мінімальний строк вкладу починається з наступного дня після закінчення попередніх 3 місяців (пункти 7, 8 Договору).

Відповідно до пункту 9 Договору проценти за кожні 3 місяці, на які продовжено мінімальний строк вкладу, нараховуються за процентною ставкою для вкладів даного найменування і мінімального строку, який діє в банку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладання додаткових угод до договору. Точний розмір діючої процентної ставки за вкладом вкладник може довідатися у відділення чи на сайті банку.

Пунктом 10 Договору передбачено, що у вкладника та Банку є право достроково розірвати даний договір, повідомивши про це один одного за два банківські дні до дати розірвання договору.

Відповідно до пункту 15 Договору якщо по закінченню строку вкладу вкладник не заявив Банку про намір забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк, вказаний в розділі «Дані по вкладу» цього договору.

ОСОБА_5 заперечує проти продовження вкладу, він письмово чи через SMS повідомляє вкладника про це не пізніше, ніж за 2 календарні дні до закінчення строку вкладу.

Згідно з Квитанцією «Внесення на рахунок» № 7 від 22 травня 2013 року (а.с. 9) ОСОБА_4 вніс у відділенні № 463 філія «Кримське РУ» ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти в сумі 4977,71 Євро. В графі «призначення платежу» даної квитанції зазначено «до вкладу договір SAMDN9028».

При цьому, як зазначив представник Позивача, в подальшому ОСОБА_4 неодноразово звертався до ПАТ КБ «Приватбанк» про виплату йому вкладу, в результаті чого отримував відмови, які вважає незаконними.

Відтак, 14 лютого 2015 року ОСОБА_4 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про розірвання договору, виплату вкладу та відсотків (а.с. 11-12), яку було отримано уповноваженим представником Відповідача 18 лютого 2015 року (а.с. 13).

Листом ПАТ КБ «Приватбанк» від 25 лютого 2015 року № 20.1.0.0.0/7-20150219/3692 Відповідач повідомив Позивача про припинення діяльності відділень банку на території АРК та м. Севастополя, в ой же час посилаючись на те, що задоволення потреб ОСОБА_4 представляє для банку одне з найбільш пріоритетних завдань і банк докладає максимум зусиль, щоб уникнути конфліктних ситуацій.

Враховуючи вищевикладене, покликаючись на невиконання Відповідачем обовязку щодо повернення банківського вкладу та відсотків, ОСОБА_4 звернувся до суду з даним цивільним позовом.

Згідно із частиною 1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини 1 статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Крім того, відповідно до частини 2 статті 1060 ЦК України (в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (стаття 1074 ЦК України).

Так, як встановлено Судом та підтверджується матеріалами справи, між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено депозитний договір (Договір № SAMDN9028 «Стандарт» від 22 травня 2013 року) у передбаченій чинним законодавством України формі та підписано обома сторонами.

Факт внесення грошової суми у 4977,71 Євро підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією «Внесення на рахунок» № 7 від 22 травня 2013 року, яка підписана відповідною уповноваженою особою банку (а.с. 9).

Оригінали вищевказаних документів було досліджено в судовому засіданні.

При цьому, доказів на підтвердження того, що вищевказаний депозитний договір було розірвано раніше, аніж це ініційовано Позивачем, він є нікчемним, неукладеним, або його було визнано недійсним у встановленому чинним законодавством порядку Суду не надано, а Судом таких обставин не встановлено.

Відповідно до частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 4 статті 60 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, посилаючись на неналежність наданого Позивачем примірника Договору № SAMDN9028 «Стандарт» від 22 травня 2013 року та квитанції «Внесення на рахунок» № 7 від 22 травня 2013 року, представник Відповідача в силу вимог процесуального закону повинна була надати відповідні підтверджуючі цьому докази, однак таких доказів надано не було.

Таким чином, належних доказів, які б спростовували факт укладення між Позивачем та Відповідачем депозитного договору та внесення Позивачем на депозитний рахунок суми депозиту в розмірі 4977,71 Євро, представником Відповідача не надано, а Судом таких обставин не встановлено.

Суд також звертає увагу на те, що в своєму листі від 25 лютого 2015 року № 20.1.0.0.0/7-20150219/3692, який було направлено на адресу Позивача, ПАТ КБ «Приватбанк» не посилалося на відсутність та не заперечувало факту існування договірних відносин із ОСОБА_4, а лише зазначило про припинення діяльності відповідних відокремлених підрозділів ПАТ КБ «Приватбанк» у зв'язку з окупацією території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

Необґрунтованими є посилання представника Відповідача, як на підставу заперечень на позов, на те, що відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АРК та міста Севастополя, виконання зобов'язань за укладеними ПАТ КБ «Приватбанк» в Криму договорами депозитного вкладу, окупаційною владою покладено на Автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополь.

Так, як встановлено Судом, стороною укладеного 22 травня 2013 року договору № SAMDN9028 «Стандарт» є юридична особа ПАТ КБ «Приватбанк», а не її філія чи відокремлений підрозділ.

Відповідно до частини 3 статті 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами, вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Згідно з частиною 1, частиною 2 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

При цьому, відповідно до вимог чинного законодавства припинення діяльності відокремленого структурного підрозділу банку, в якому фізично укладався депозитний договір та надавалися кошти в депозит, не може бути підставою для звільнення юридичної особи банку, як сторони договору, від виконання зобов'язань, визначених даним депозитним договором.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

За змістом статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України, актами цивільного законодавства є ЦК України та інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України.

Відтак, враховуючи вищевикладене та наявні в матеріалах справи докази, Судом встановлено, що станом на час розгляду справи ПАТ КБ «Приватбанк» не виконано зобовязання за Договором № SAMDN9028 «Стандарт» від 22 травня 2013 року щодо повернення ОСОБА_4 суми депозитного вкладу в розмірі 4977,71 Євро та суми відсотків в розмірі 594,59 Євро.

Докази, які б підтверджували факт виконання Відповідачем зобов'язань за договром, зокрема, виплати на користь Позивача суми депозитного вкладу та відсотків, в матеріалах справи відсутні, і представником Відповідача таких доказів суду не надано.

Стосовно посилання представника Відповідача на неналежність, як доказу, наявної в матеріалах справи копії Довідки ПАТ КБ «Приватбанк» № 21156469 від 07 травня 2014 року (а.с. 10), Суд вважає за необхідне зазначити про те, що зі змісту вказаної довідки вбачається факт наявності у ОСОБА_4 станом на 07 травня 2014 року відповідних рахунків у ПАТ КБ «Приватбанк», однак, оскільки в графі «№ рахунку» не міститься повних реквізитів таких рахунків, Суд позбавлений права оцінити вказану довідку на предмет її належності як доказу у справі, оскільки доказування у цивільному процесі не може грунтуватися на припущеннях.

При розрахунку розміру відсотків, які підлягають виплаті на користь Позивача за Договором № SAMDN9028 «Стандарт» від 22 травня 2013 року, Суд враховує положення пунктів 7,8,15, 16 даного Договору, за змістом яких передбачено процедуру пролонгування дії депозитного договору в разі мовчазної згоди сторін.

Так, за змістом Договору № SAMDN9028 «Стандарт» від 22 травня 2013 року процентна ставка за договором становить 6,5% річних. Отже, процента ставка за тримісячний період, яким визначено строк дії депозитного договору, становить: 6,5% : 4 = 1,625%.

Отже, стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає сума відсотків в розмірі 594,59 Євро, який випливає з наступного розрахунку:

- за період з 22.05.2013 р. по 22.08.2013 року 80,89 Євро (1,625% х 4977,71 Євро = 80,89 Євро);

- за період з 23.08.2013 р. по 22.11.2013 року 82,20 Євро (1,625% х 5058,60 Євро = 80,89 Євро);

- за період з 23.11.2013 р. по 22.02.2014 року 83,54 Євро (1,625% х 5140,80 Євро = 80,89 Євро);

- за період з 23.02.2014 р. по 22.05.2014 року 84,90 Євро (1,625% х 5224,34 Євро = 80,89 Євро);

- за період з 23.05.2014 р. по 22.08.2014 року 86,28 Євро (1,625% х 5309,24 Євро = 80,89 Євро);

- за період з 23.08.2014 р. по 22.11.2014 року 87,68 Євро (1,625% х 5395,52 Євро = 80,89 Євро);

- за період з 23.11.2014 р. по 23.02.2015 року 89,10 Євро (1,625% х 5483,20 Євро = 80,89 Євро).

Суд також звертає увагу на те, що звернувшись до банку із заявою про розірвання Договору № SAMDN9028 «Стандарт» від 22 травня 2013 року, у відповідності до пункту 10 Договору, ОСОБА_4 виконав дану умову договору, оскільки повідомив банк про розірвання договору за два банківські дні до дати розірвання договору.

Оскільки остання пролонгація договору охоплювала період з 23.11.2014 р. по 23.02.2015 року, а відповідно до наявної в матеріалах справи інформації із сайту УДППЗ «Укрпошта» (а.с.13) заяву ОСОБА_4 про розірвання договору було отримано уповноваженим представником банку 18 лютого 2015 року, Суд приходить до висновку про дотримання Позивачем вимог Договору щодо повідомлення банку про розірвання договору, а тому, починаючи з 23 лютого 2015 року Договір № SAMDN9028 «Стандарт» від 22 травня 2013 року вважається розірваним.

Враховуючи зазначене, стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає сума вкладу за Договором № SAMDN9028 «Стандарт» від 22 травня 2013 року в розмірі 4 977,71 Євро, що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на 01 грудня 2015 року становить 126 085,39 грн., та сума відсотків за Договором № SAMDN9028 «Стандарт» від 22 травня 2013 року в розмірі 594,59 Євро, що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на 01 грудня 2015 року становить 15 060,96 грн.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи невиконання банком зобовязання із повернення суми депозиту за Договором № SAMDN9028 «Стандарт» від 22 травня 2013 року, Позивач нарахував та просить стягнути з Відповідача 3% річних на підставі статті 625 ЦК України в розмірі 58,91 Євро.

Суд вважає обґрунтованою вказану позовну вимогу та вбачає підстави для її задоволення.

Стосовно позовної вимоги про зобовязання Відповідача виплатити Позивачу відсотки за Договором № SAMDN9028 «Стандарт» від 22 травня 2013 року з 23 лютого 2015 року по день фактичної видачі вкладу, Суд звертає увагу на необґрунтованість даної вимоги, оскільки, починаючи з 23 лютого 2015 року договірні відносини на підставі Договору № SAMDN9028 «Стандарт» від 22 травня 2013 року між Позивачем і Відповідачем припинилися, і з вказаного моменту між сторонами існують невиконані грошові зобовязання, правова природа яких є відмінною від правової природи договірних депозитних правовідносин.

Таким чином, правові підстави для стягнення відсотків за Договором № SAMDN9028 «Стандарт» від 22 травня 2013 року з 23 лютого 2015 року по день фактичної видачі вкладу відсутні, а відповідна позовна вимога не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи вищезазначене, Суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Відповідача в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок 0002, отримувач коштів УДКСУ у м. Івано-Франківську Івано-Франківської обл., код за , банк отримувача ГУДКС України в Івано-Франківській області, код банку отримувача (МФО) 836014, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ суду 02891693 витрат по сплаті судового збору в розмірі 1027,56 грн.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 4, 95, 96, 509, 525, 526, 625, 629, 1058-1061, 1074 Цивільного Кодексу України, ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, Суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів, задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 суму вкладу за Договором № SAMDN9028 «Стандарт» від 22 травня 2013 року в розмірі 4 977,71 Євро, що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на 01 грудня 2015 року становить 126 085,39 грн.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 суму відсотків за Договором № SAMDN9028 «Стандарт» від 22 травня 2013 року в розмірі 594,59 Євро, що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на 01 грудня 2015 року становить 15 060,96 грн.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 3% річних в сумі 58,91 Євро, що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на 01 грудня 2015 року становить 1 492,19 грн.

5. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1027,56 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя Домбровська Г.В.