У х в а л а

04 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Ступак О.В.,Штелик С.П.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Новгород-Сіверської міської ради про визнання недійсним рішення та державного акта про право приватної власності на земельну ділянку, за касаційної скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 18 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просила визнати недійсним рішення Новгород-Сіверської міської ради від 17 січня 2012 року в частині затвердження документації з землеустрою та безкоштовної передачі у власність ОСОБА_5, ОСОБА_6 земельної ділянки по АДРЕСА_1; визнати недійсним державний акт про право приватної власності на земельну ділянку від 26 червня 2012 року серії ЯМ № 886407, зареєстрований в книзі реєстрації державних актів на право власності на землю на право постійного користування землею, договорів оренди за № 01849. Вимоги обґрунтовані тим, що їй на праві власності належить будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_2. Відповідачі, які проживають АДРЕСА_1, є суміжними землекористувачами. В 2013 році їй було виготовлено технічну документацію із землеустрою, з якої вона дізналася, що з її користування виключено частину земельної ділянки, яка фактично перебуває в її користуванні. Зазначене порушення відбулося тому, що при виготовленні технічної документації із землеустрою відповідачам було прийнято рішення збільшити межі їх фактичного землекористування за рахунок суміжної земельної ділянки, оскільки на межі розташований належний відповідачам сарай, від стін якого слід відступити 1 метр для його обслуговування. Позивач вказувала, що всупереч Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі орган місцевого самоврядування прийняв рішення про передачу відповідачам у власність земельної ділянки без погодження меж земельної ділянки з суміжним землевласником, встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) також не здійснювалося.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 05 листопада 2014 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 18 грудня 2014 року рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 05 листопада 2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано недійсним рішення Новгород-Сіверської міської ради від 17 січня 2012 року в частині затвердження документації із землеустрою та про безкоштовне передання у власність ОСОБА_5, ОСОБА_6 земельної ділянки по АДРЕСА_1. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії від 26 червня 2012 року ЯМ №886407, зареєстрований в книзі реєстрації державних актів на право власності на землю на право постійного користування землею, договорів оренди за № 01849.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6 просять скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 316 ЦПК України, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи й вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України обґрунтовано виходив з доведеності позову, оскільки зміна конфігурації земельної ділянки і, відповідно зміна фактичної межі користування земельною ділянкою, без погодження з суміжними землевласниками (землекористувачами) є грубим порушенням земельного законодавства, і таке порушення забороняє виготовлення документа про право власності на земельні ділянки.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, отже колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

І.К. ПаріноваО.В. СтупакС.П. Штелик