Номер провадження: 22-ц/785/3394/15
Головуючий у першій інстанції Швець В. М.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Бабій А.Д.

- Ступакова О.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом комунального підприємства "Житсервіс-2" до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою директора комунального підприємства "Житсервіс-2" Агаєва Н.Б. на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 січня 2015 року, -

встановила:

КП "Житсервіс-2" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, пояснивши, що відповідачі є власниками квартири АДРЕСА_1, загальною площею 62,2 кв.м. та не користуються пільгами по оплаті комунальних послуг.

На підставі договору між УЖКГ Ізмаїльської міської ради вказаний будинок знаходиться на обслуговуванні комунального підприємства "Житсервіс-2".

Згідно "Правил користування приміщеннями житлових будинків та приналежних до них територій" відповідачі зобов'язані щомісячно вносити оплату за обслуговування та утримання будівлі та приналежних до неї території. Але оплата відповідачем не проводиться, в зв'язку з чим, станом на 1 вересня 2013 року заборгованість складає 5612грн. 35коп., яку представник позивача просить стягнути, а також судові витрати.

Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, бо вважають, що позивачем не надавалися послуги та не надані докази про надання послуг, вважають, що позивач не надав доказів про понесення витрати на утримання квартири відповідачів. Крім того, зазначають, що договір з позивачем не укладали, позивач допустив пропуск строку позовної давності.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог комунального підприємства "Житсервіс-2" до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах скарги і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1, загальною площею 62,2 кв.м. та не користуються пільгами по оплаті комунальних послуг.

Згідно особового рахунку у відповідача значиться заборгованість в розмірі 5612грн. 35 коп.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог повністю послався на те, що відповідачі не визнали, що їм надавалися хоч будь-які послуги з боку позивача. Щодо послуг, з яких зроблений розрахунок тарифів, доказів про їх надання позивачем не надано, в супереч ухвали суду, а тому вимоги щодо стягнення за них плати суд вважає безпідставними.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до наданих тарифів та підтверджених наданих послуг, відповідач повинен був сплатити 5612грн. 35 коп.

Відповідач не проводив оплату комунальних послуг, внаслідок чого виникла, заборгованість в сумі 5612грн. 35 коп., розрахунок якої зроблений на підставі вищевказаних тарифів з урахуванням обсягу наданих послуг.

Будь-яких даних стосовно того, що відповідачі не отримували де - які комунальні послуги, або отримував їх не в повному обсязі в матеріалах справи не має.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При таких даних у суду першої інстанції не було законних підстав вважати, що позивач не довів обсяг позовних вимог та відмовляти в задоволенні позовних вимог повністю.

П. 1 ч. І ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. З ст. 20 Закону України обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

Пунктами 1,2,4 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів тощо).

На підставі ст.ст. 67, 68 ЖК України та п. 30 Правил надання послуг по централізованому опаленню, наданню холодної та гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, відповідач зобов'язаний своєчасно, щомісячно вносити плату не лише за квартиру, але й за комунальні послуги, в установленому порядку тарифами.

Згідно особового рахунку № 75480 за адресою відповідача значиться заборгованість за комунальні послуги в розмірі 5612грн. 35 коп., яка на день розгляду справи в суді першої інстанції не була виплачена.

Розрахунок оплати за надані послуги проводиться згідно тарифам, затвердженим рішеннями виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради.

Між тим з зазначеного розрахунку вбачається, що позивачем в суму заборгованості включена заборгованість за строк до 12 вересня 2010 року. В суд позивач звернувся 12 вересня 2013 року, тобто з пропущенням строку давності відносно заборгованості станом на вересень 2010 року. Згідно до розрахунку позивача заборгованість відповідачів на той час складала 4120 грн. 49 коп. (а.с. 5)

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Стаття 253 ЦК України встановлює, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 257 ЦК України встановлює, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 360-7 ЦПК України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язанні привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

В правових позиціях висловлених в постанові Верховного Суду України судових палат у цивільних та господарських справах від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13 встановлено, що перебіг строку позовної давності буде починатися в залежності від закінчення строку сплати кожного із місячних платежів.

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач просив суд застосувати строк позовної давності (а.с. 43).

Відповідно до матеріалів справи та норм ст. ст. 257, 260, 261 ЦК України строк позовної давності за вимогами КП "Житсервіс-2" становить три роки.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 12 вересня 2010 року. (а.с. 3)

При таких даних у суду першої інстанції не було правових підстав для стягнення заборгованості по комунальним платежам до 12 вересня 2010 року.

На підставі наведеного колегія вважає необхідним рішення скасувати, стягнути з відповідача заборгованість по комунальним платежам в повному обсязі, але зменшити розмір стягнення на суму заборгованості по комунальним платежам без урахування суми до 12 вересня 2010 року застосувавши сплив строку позовної давності .

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу директора комунального підприємства "Житсервіс-2" Агаєва Н.Б. - задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від від 26 січня 2015 року по справі за позовною заявою комунального підприємства "Житсервіс-2" до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги комунального підприємства "Житсервіс-2" про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 4120 грн. 49 коп. заборгованості та по 114 грн. 70 коп. судових витрат з кожного.

У задоволенні інших позовних вимог комунального підприємства "Житсервіс-2" - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий : В.А. Станкевич

Судді А.П. Бабій

О.А. Ступаков