РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/361/15-ц
Провадження № 2/327/142/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2015 року смт.Розівка

Розівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кущ Т.М.,

при секретарі судового засідання Перишкіній Г.В.,

за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Розівського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/3 частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом, третя особа без самостійних вимог Розівська районна державна нотаріальна контора Запорізької області (далі нотаріальна контора),-

В С Т А Н О В И В :

22 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому вказав, що 04 серпня 2012 року помер його батько ОСОБА_4, після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді, зокрема, земельної ділянки площею 7,2700 гектарів (далі га), кадастровий номер :01:002:0038, що розташована на території Азовської сільської ради Розівського району Запорізької області (далі Азовська сільрада) та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗП №120611, виданого згідно розпорядження Розівської районної державної адміністрації Запорізької області (далі Розівська РДА) від 26 лютого 2008 року за №55 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 12 листопада 2008 року за №38. Спадкоємцями померлого ОСОБА_4 є позивач, а також інші діти спадкодавця - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які прийняли спадщину відповідно до вимог статей 1258,1261 та 1268 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Позивач ОСОБА_1, а також інші діти померлого відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4, однак державний нотаріус відмовив їм у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на зазначену земельну ділянку на імя спадкодавця. Посилаючись на відсутність можливості отримати дублікат державного акту, позивач ОСОБА_1 прохає суд визнати за ним право власності на 1/3 частку спірної земельної ділянки в порядку спадкування за законом.

Позивач ОСОБА_1 у письмовій заяві, поданій до суду, вказав про те, що він підтримує позов та прохає задовольнити заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві (а.с.36).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як відповідачі у справі позовні вимоги визнали в повному обсязі, фактичні обставини у справі не оспорювали, про що судові були надані відповідні письмові заяви (а.с.37,39).

Позицію малолітнього відповідача ОСОБА_2 підтримала його законний представник ОСОБА_5, яка надала судові відповідну письмову заяву (а.с.14,38).

Представник нотаріальної контори як третьої особи без самостійних вимог завідувач нотаріальної контори ОСОБА_6 у письмовій заяві, поданій до суду, не заперечувала проти позову, погодившись із доводами, наведеними у ньому (а.с.40).

Сторони, третя особа та їх представники в судове засідання не з'явились, хоча про час і місце його проведення повідомлялися належним чином (а.с.31-35), до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.36-40).

Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, ст.169 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін, третьої особи та їх представників.

У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, зясувавши позиції сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 народився 20 січня 1995 року в с. Азов Розівського району Запорізької області. Батьками позивача є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.10).

04 серпня 2012 року в м.Бердянськ Запорізької області у віці 51 рік помер батько позивача ОСОБА_4 (а.с.5).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 7,2700 га, кадастровий номер :01:002:0038, що розташована на території Азовської сільради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗП №120611, виданого згідно розпорядження Розівської РДА від 26 лютого 2008 року за №55 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 12 листопада 2008 року за №38 (а.с.8,9).

Згідно ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків встановлених частинами 2-4 статті 1273 цього Кодексу.

Таким чином спадкоємцями померлого ОСОБА_4 по 1/3 частці кожна є його діти - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, які прийняли спадщину відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини були малолітніми та неповнолітніми (а.с.10-11,12-13,14).

З матеріалів справи, а також згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та листа завідувача нотаріальної контори встановлено, що після померлого 04 серпня 2012 року ОСОБА_4 нотаріальною конторою 10 липня 2015 року за заявою спадкоємців за законом, а саме, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, яка діє як законний представник малолітнього сина ОСОБА_2, заведена спадкова справа №65/2015 за номером у спадковому реєстрі 57671790. Інші заяви щодо прийняття або відмови від спадщини до нотаріальної контори не надходили, випадків усунення спадкоємців померлого від права на спадкування не встановлено (а.с.6,41-43).

Проте, постановою державного нотаріуса від 13 липня 2015 року, зокрема, ОСОБА_1, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Азовської сільради, яка залишилась після померлого 04 серпня 2015 року ОСОБА_4. Державний нотаріус розяснив про можливість отримання свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку лише за умови надання правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку на імя спадкодавця (а.с.15).

Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Частинами 1,4 статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

З інформаційної довідки відділу Державного земельного агентства у Куйбишевському районі Запорізької області встановлено, що померлому ОСОБА_4 згідно державного акту на право власності на землю серії ЗП №120611, виданого згідно розпорядження Розівської РДА від 26 лютого 2008 року за №55 належить земельна ділянка площею 7,2700 га, кадастровий номер :01:002:0038, що розташована на території Азовської сільради. Зазначений державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 12 листопада 2008 року за №38 (а.с.8).

З матеріалів справи вбачається, що померлим ОСОБА_4 за життя було втрачено оригінал державного акту серії ЗП №120611 на право власності на земельну ділянку.

Разом з тим, виготовлення, видача та реєстрація державних актів (дублікатів) з 01 січня 2013 року не передбачена.

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Абзацом 2 частини 2 статті 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

За правилами частини 1 ст.125 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Разом з тим, суд враховує те, що свідоцтво про право на спадщину це процесуальний нотаріальний документ, який посвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців.

За таких обставин, неможливість отримання дубліката державного акта замість втраченого не позбавляє спадкоємця ОСОБА_1 права на спадщину.

Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

Беручи до уваги те, що у ОСОБА_1 виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку права на спадщину після смерті ОСОБА_4, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Визнання відповідачами предявленого до них позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Питання про розподіл судових витрат позивачем ОСОБА_1, не порушувалось.

Керуючись стст.182,373,1216,1218, 1268,1297 ЦК України, стст.125,126 ЗК України, стст.10,11,60, 88,174, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, який народився 20 січня 1995 року в с. Азов Розівського району Запорізької області, в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно 1/3 (одну третю) частку земельної ділянки загальною площею 7,2700 (сім цілих двадцять сім сотих) гектарів, кадастровий номер :01:002:0038, яка розташована на території Азовської сільської ради Розівського району Запорізької області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_4, який помер 04 серпня 2012 року в м. Бердянськ Запорізької області, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗП №120611, виданого згідно розпорядження Розівської районної державної адміністрації Запорізької області від 26 лютого 2008 року за №55 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 12 листопада 2008 року за №38.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-денного строку з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.М. Кущ