Справа № 742/4510/14 Провадження № 22-ц/795/133/2015 Головуючий у I інстанції -Циганко М. О. Доповідач - Шитченко Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

при секретарі - Зіньковець О.О.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача Риженко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду від 24 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Прилукижитлобуд» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 24 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального права, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим позивачем поясненням стосовно причин допущеної нею відсутності на роботі 22 серпня 2014 року.

Апелянт зазначає, що судом безпідставно не були взяті до уваги покази свідків - мешканців будинку, які підтвердили перебування її на робочому місці 22 серпня 2014 року до 11 години, а також факт прибирання нею прибудинкової території 25 серпня 2014 року.

Посилається на те, що рада трудового колективу підприємства заперечила в наданні згоди на її звільнення, проте вказаній обставині судом також не було надано правової оцінки.

В письмових запереченнях представник КП «Прилукижитлобуд», вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи був доведений факт відсутності позивача протягом усього робочого дня 22 серпня 2014 року без поважних причин, а тому її обґрунтовано, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України було звільнено за прогул без поважної причини.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Встановлено, що наказом начальника КП «Прилукижитлобуд» № 51-О від 02 вересня 2014 року ОСОБА_1, двірника, звільнено з 02 вересня 2014 року за прогул без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 9).

Підставою звільнення ОСОБА_1 стало те, що вона, працюючи двірником прибудинкових територій за адресами вул. Земська, буд. 2, 2а, 3, 5, вул. Київська, 275, була відсутня на своєму робочому місці 22 серпня 2014 року протягом всього робочого дня. Зазначені обставини викладені в доповідній записці майстра ОСОБА_3 від 22 серпня 2014 року та в акті про встановлення факту відсутності на робочому місці, складеному посадовими особами підприємства 22 серпня 2014 року (а.с. 10, 11).

На пропозицію керівництва, 29 серпня 2014 року позивачем були надані письмові пояснення щодо причин невиходу на роботу у визначений день, зокрема, зазначила, що 22 серпня 2014 року була на картоплі, а цей день відпрацювала в понеділок 25 серпня 2014 року (а.с. 12).

Табель обліку робочого часу на підприємстві (а.с. 57-60) свідчить про те, що позивач була відсутні на роботі 22 серпня 2014 року, а 25 серпня 2015 року у неї був вихідний.

24 листопада 2014 року, виконуючи запит суду, на засіданні Ради трудового колективу КП «Прилукижитлобуд» було прийнято рішення щодо ненадання згоди на звільнення працівника ОСОБА_1 (а.с. 82).

Пунктом 4 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Пунктами 22, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року роз'яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою

закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що факт відсутності позивача на робочому місці 22 серпня 2014 року знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи та доведений зібраними по справі доказами, зокрема, показами свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 - двірників КП «Прилукижитлобуд», ОСОБА_3 - майстра підприємства, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - мешканців житлових будинків, які узгоджуються між собою та не містять протиріч. Доводи апелянта про те, що свідки, перебуваючи у службовій залежності від відповідача, надали суду покази, що не відповідають дійсності, апеляційний суд вважає припущеннями позивача, оскільки належними доказами ці твердження ОСОБА_1 не підтверджені.

Свідок ОСОБА_3 не заперечувала факту звернення до неї ОСОБА_1 з проханням надати їй вихідний день 22 серпня 2014 року, проте, зазначала, що вказане питання вирішується лише на підставі письмової заяви працівника за попереднім погодженням керівництвом. З такою заявою на ім'я начальника КП «Прилукижитлобуд» позивач не зверталась.

Посилання апелянта на те, що вона проводила прибирання прибудинкової території будинку № 102 по вул. Бособрода, закріпленою за двірником ОСОБА_4, яка 22 серпня 2014 року перебувала у відпустці, не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів, оскільки вказана ділянка прибиралась іншими працівниками - ОСОБА_5 та ОСОБА_9, за що їм на підставі доповідної майстра за розширену зону обслуговування були проведені відповідні доплати (а.с. 61-63).

У відповідності приписів ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 та п.п. 2, 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

При цьому, ст. 43-1 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку звільнення працівника з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації.

Умовами п. 2.7 Колективного договору між адміністрацією та Радою трудового колективу КП «Прилукижитлобуд» на 2007-2009 роки (а.с. 74-81) дійсно визначено, що адміністрація зобов'язується не звільняти працівників з роботи з ініціативи адміністрація без достатніх підстав і попереднього погодження з Радою трудового колективу. Однак апеляційний суд вважає, що звільнення позивача відбулось за наявності достатніх підстав і з дотриманням вимог трудового законодавства. Крім цього, як правильно вказав суд першої інстанції у своєму рішенні, викладене в протоколі засідання ради трудового колективу КП «Прилукижитлобуд» від 24 листопада 2014 року рішення про відмову у звільненні з роботи ОСОБА_1 не вмотивоване належним чином та надане органом, який не є первинною профспілковою організацією підприємства.

При цьому, колегія суддів зважає також на те, що в матеріалах справи міститься Колективний договір між адміністрацією та Радою трудового колективу КП «Прилукижитлобуд» на 2007-2009 роки, а аналогічний документ, що регулював відносини адміністрації і трудового колективу в 2014 році, суду не надано, а отже достеменно визначити необхідність надання Радою трудового колективу відповідної згоди на звільнення працівника на час розгляду цієї справи, неможливо.

Таким чином, апеляційний суду вважає, що відповідач на законних підставах притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за вчинений прогул і звільнення апелянта відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства та без порушень положень ЗУ "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

Зважаючи на вищенаведені норми та оцінивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були в повній мірі досліджені та з'ясовані фактичні обставини, що мають значення для справи, отже, а посилання апелянта про ненадання оцінки її поясненням стосовно відсутності на роботі є необґрунтованими.

Сукупність обставин справи приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини між сторонами і їм надана вірна юридична оцінка. Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст.ст. 57-66 ЦПК України і доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду від 24 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: