Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1411/15р. Головуючий у 1-й інстанції Іжевська Н.Г.
Суддя-доповідач Коваленко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Боєвої В.В.

Суддів Коваленко А.І.

Денисенко Т.С.

При секретарі Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4

на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2014 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості.

В позові зазначало, що 18.07.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 239414-Сred, за яким ОСОБА_6 отримала 6000 доларів США на строк до 15.07.2010 року.

В забезпечення виконання зобов'язання за даним договором № 239414-Сred 18.07.2008р. був укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 договір поруки № 239414/1, відповідно до якого він зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання обов'язків в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, проценти, винагороди, штрафи, пені та інші платежі.

ОСОБА_6 свої зобов'язання за кредитним договором не виконувала, у зв'язку з чим станом на 17.11.2013 року у неї утворилась заборгованість в сумі 16 809,03 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 134 304,14 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 5 194,4 доларів США, заборгованості за відсотками - 10 784, 4 доларів США, фіксованої частини штрафу - 31,29 доларів США, процентної складової штрафу - 798,94 доларів США.

Посилаючись на викладені обставини, просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 134 304,14 грн. за кредитним договором № 239414-Сred від 18.07.2008 року та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 134 304,14 грн. та судові витрати 1 343,04 грн.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 07 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції було скасовано, провадження у справі закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року зазначена ухвала апеляційного суду скасована, справа передана на новий апеляційний розгляд.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4, посилаючись на незаконність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справ, просить рішення суду скасувати в частині стягнення солідарно з ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 134 304,14 грн. та судових витрат в розмірі 1 343,04 грн., і ухвалити в цій частині нове рішення, яким в цій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, заперечення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Разом з тим, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення (ст. 303 ч. 3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що 18.07.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 239414-Сred, за яким ОСОБА_6 отримала 6 000 доларів США на строк до 15.07.2010 року.

В забезпечення виконання зобов'язання за даним договором між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 239414/1, відповідно до якого він зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання обов'язків в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, проценти, винагороди, штрафи, пені та інші платежі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у строк встановлений договором.

Встановлено, що договір кредиту укладений строком до 15.07.2010 року.

Відповідно до п. 5.7 кредитного договору строк позовної давності встановлений сторонами у 5 років.

Згідно з розрахунком банку ОСОБА_6 свої зобов'язання за кредитним договором не виконувала, у зв'язку з чим станом на 17.11.2013 року у неї утворилась заборгованість в сумі 16 809,03 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 134 304,14 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 5 194,4 доларів США, заборгованості за відсотками - 10 784, 4 доларів США, фіксованої частини штрафу - 31,29 доларів США, процентної складової штрафу - 798,94 доларів США.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у розмірі 134 304,14 грн., що еквівалентно сумі 16 809,03 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом - 5 194,4 доларів США, заборгованості за відсотками - 10 784, 4 доларів США, фіксованої частини штрафу - 31,29 доларів США, процентної складової штрафу - 798,94 доларів США.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду про солідарне стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 134 304,14 грн. із поручителя ОСОБА_3 з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У пункті 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до п.11 договору поруки № 239414/1 від 18.07.2008 року договір набуває сили з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Частиною 1 ст. 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Із договору поруки № 239414/1 від 18.07.2008 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Із матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 умов кредитного договору від 28 квітня 2009 року банк у грудні 2009 року звернувся до суду про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_3 Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від до 11 березня 2010 року позов був задоволений та стягнуто з відповідачів на користь банку 53 745,81 грн. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 24.01.2011 року, яка ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.10.2011 року залишена без змін, рішення суду від 11 березня 2010 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вимоги закону, оскільки договір кредиту укладений строком до 15 липня 2010 року, у банка виникло право пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_3 щодо сплати заборгованості за кредитним договором від 28 квітня 2009 року, починаючи з 16 липня 2010 року, протягом наступних шести місяців. Таку вимогу до поручителя банк пред'явив лише у жовтні 2013 року, тобто вже після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 16 жовтня 2013 року у справі 6-107цс13.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував зазначені вимоги закону, допустив не правильне застосування норм матеріального права, тому рішення суду в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_3 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, оскільки відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припинилася.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у розмірі 134 304,14 грн. підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15 травня 2014 року у цій справі в частині солідарного стягнення заборгованості та судових витрат з ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором і судових витрат.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: