Справа № 361/7165/14 Головуючий у І інстанції Пухна О. М.
Провадження № 22-ц/780/1305/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко
Категорія 18 26.02.2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 лютого 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Касьяненко Л.І., Гуль В.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернуласядо суду із вказаним вище позовом,який мотивувала тим, що 18 листопада 2007 року вона позичила відповідачці ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 2.000.000 грн. на строк до 18 червня 2008 року, про що відповідачка склала письмову розписку. У зв'язку із неповерненням відповідачкою коштів у обумовлений договором позики строк, вона звернулася до суду і рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 3 листопада 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 26 березня 2012 року, із відповідачки на її користь стягнуто борг за договором позики у розмірі 3315773,26 грн. Вказувала, що постановою відділу ДВС Головного управління юстиції у Київській області від 6 липня 2012 року було відкрите виконавче провадження на підставі виконавчого листа Обухівського районного суду № 2-1936/2011 від 15 травня 2012 року, щодо стягнення коштів із відповідачки на її користь. Вказувала, що відповідачка рішення суду не виконала і кошти не повернула, а тому має сплатити їй проценти за користування позикою, 3 % річних та інфляційні втрати.

У зв'язку з наведеним просила стягнути за період із 4 листопада 2011 року по 5 вересня 2014 року з відповідачки на її користь проценти за користування грошовими коштами в розмірі 1184684,87 грн., з яких - 752180,89 грн., 3 % річних - 282067,81 грн., інфляційні збитки - 150436,17 грн. та судові витрати.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2014 року позов задоволено. Ухвалено стягнути із відповідачки на користь позивачки грошові кошти в розмірі 1184684,87 грн.

Відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Скаргу мотивує тим, що договір позики є безпроцентним, а тому суд безпідставно стягнув проценти за користування грошовимим коштами. Крім того, позивачка розрахувала 3 % річних і інфляційні втрати не із суми позики 2.000.000 грн., а із суми 3315773,26 грн., яка стягнута за рішенням суду, що є невірним. Крім того, суд не врахував, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 1 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 вересня 2014 року, в рахунок погашення її боргу перед ОСОБА_4 останній передано майна на суму 2483512 грн.

Учасники справи належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується повідомленнями про вручення судових повісток, відповідачка ОСОБА_1 до суду не з'явилася, про причини неяки не повідомила. Представник відповідачки ОСОБА_5 подав заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю в іншій справі. Колегія суддів прийшла до переконання про відсутність поважних причин неявки відповідачки та її представника, що згідно ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 18 листопада 2007 року між сторонами було укладено безпроцентний договір позики, за яким ОСОБА_2 позичила ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2.000.000 грн. строком до 18 червня 2008 року. Договір позики укладений в письмовій формі, де вказані як сума позики, так і строк позики та порядок її повернення. Факт передачі коштів стверджується розпискою.

Також судом встановлено, що у зв'язку із неповерненням позики в обумовлений строк, ОСОБА_2 звернулася до суду і рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 3 листопада 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 26 березня 2012 року, із ОСОБА_1 на користь позивачки стягнуто борг за договором позики у розмірі 3315773,26 грн.

Постановою відділу ДВС Головного управління юстиції у Київській області від 6 липня 2012 року було відкрите виконавче провадження на підставі виконавчого листа Обухівського районного суду № 2-1936/2011 від 15 травня 2012 року, щодо стягнення коштів із відповідачки на користь позивачки. На час звернення з даним позовом вказане судове рішення не виконане, грошові кошти ОСОБА_1 не повернуті.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Стягуючи із відповідачки ОСОБА_1 проценти за користування грошовими коштами, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки наявністю передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Спірні правовідносини регулюються ст.ст.1046,1048 ЦК України відповідно до яких за договором позики позикодавець передає позичальнику у власність гроші, а позичальник зобов'язується повернути таку ж суму. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких встановлюється договором.

Вирішуючи спір суд не звернув уваги, що між сторонами укладено договір безпроцентної позики, про що прямо зазначено у п.1.1. договору. Тобто сторони при укладенні договору не обійшли увагою це питання (не залишили невирішеним), а чітко за взаємною згодою врегулювали у договорі, вказавши про безпроцентність позики.

Така позиція сторін відповідає приписам ч.1 ст.536 ЦК України, згідно якої за користування чужими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якшо інше не встанолено договором між фізичними особами. Дана норма кореспондується із ч.1 ст.1048 ЦК України, яка вказує на можливість одержання від позичальника процентів від суми позики лише якщоінше не встановлено договором або законом.

Поскільки умовами укладеного між сторонами договору встановлено інше, а саме - обумовлено, що проценти за користування позиченими коштами не сплачуються, то висновки суду про наявність підстав для стягнення процентів невірні.

Посилання представника позивачки в обгрунтування позову в цій частині на наявність попереднього судового рішення, де суд стягнув борг з урахуванням процентів колегія суддів не приймає до уваги з викладених вище підстав, як такі, що не грунтуються на законі.

Вирішуючи спір в частині стягнення 3 % річних і інфляційних втрат, суд першої інстанціївірно виходив з того, що у зв'язку із неповерненням позичених коштів відповідач порушив права позивача, передбачені ст.ст.1046, 1049 ЦК України, які підлягають до захисту, а тому на користь останнього згідно ст.625 ЦК України необхідно стягнути 3 % річних та інфляційні втрати.

Проте колегія суддів не може погодитися із розміром стягнутих коштів, бо суд залишив поза увагою, що згідно ст.625 ЦК України як 3 %, так і інфляційні втрати обраховуються із суми боргу за цивільно-правовим забов'язанням, що існує (існувало) між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку із укладенням між сторонами договору позики, між ними виникло зобов'язання, зміст якого полягає у обов'язку відповідачки повернути отримані кошти у розмірі 2.000.000 грн. і саме дана сума є боргом, з якої слід обраховувати 3 % річних і інфляцію, а не сума у 3315773,26 грн., яка включає не тільки борг а й інші нарахування (зокрема проценти та інфляційні втрати) і яка стягнута рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 3 листопада 2011 року, яке набрало законної сили.

Суд не враховував, що положення ч.2 ст.625 ЦК щодо необхідності сплати боргу з урахуванням 3 % річних та індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, і не стосується випадків невиконання судового рішення.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог щодо стягнення процентів за користування позикою не грунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню. Вирішуючи спір в цій частині, колегія суддів вважає, що позов не підлягає до задоволення, поскільки за умовами укладеного між сторонами договору позика є безпроцентною, тобто не передбачає сплати процентів, а отже підстави для їх стягнення відсутні.

Рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення 3 % річних і інфляційних втрат, підлягає зміні.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Колегія суддів вважає за необхідне обрахувати 3 % річних та інфляційні втрати із розміру позики в сумі 2.000.000 грн.

За таких обставин 3 % річних за період із 4 листопада 2011 року по 5 вересня 2014 року будуть складати 170136,98 грн. (2.000.000 х 3% : 100 % : 365 днів х1035 днів).

Інфляційні втрати складають 90739,73 грн. (2.000.000 х 101,6 % : 100 % : 365 днів х 1035 днів).

Колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 1 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 вересня 2014 року, в рахунок погашення її боргу перед ОСОБА_2 передано майна на суму 2483512 грн.

Позивачка ОСОБА_2 просить стягнути кошти за період із 4 листопада 2011 року по 5 вересня 2014 року, а за даний період кошти відповідачкою не повернуті.

Решта доводів апелянта ОСОБА_1 щодо необгрунтованості стягнення процентів, 3 % річних і інфляційних втрат колегією суддів враховані при ухваленні рішення.

У зв'язку із частковим задоволенням апеляційної скарги , відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд стягує із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2014 року в частині стягнення процентів за користування позикою скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2014 року в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат змінити, стягнувши із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 три проценти річних в розмірі 170136 гривень 98 коп. та інфляційні втрати в розмірі 90739 гривень 73 коп., а всього в розмірі 260876 гривень 71 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1000 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: