Справа № 464/4038/14-ц
пр.№ 2/464/348/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2015 року Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Шашуріної Г.О.,

при секретарі Троцюк А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: Львівське комунальне підприємство «Житловик-С», Львівська міська рада, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за позовом третіх осіб з самостійними вимогами ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про визнання членами сім'ї наймача та визнання права на користування жилим приміщенням та за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення,

в с т а н о в и в:

Сихівська РА ЛМР звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона на обслуговуванні ЛКП «Житловик-С» перебуває будинок № АДРЕСА_2. На даний час в квартирі НОМЕР_1 цього будинку зареєстровані відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 Зазначає, що відповідачі більше шести місяців у вказаному жилому приміщенні не проживають, про що свідчать відповідні акти, місце проживання відповідачів не відоме. З огляду на вказане, позивач просив суд визнати відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 такими, що втратили право користування спірним житлом.

Треті особи з самостійними вимогами ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до Сихівської РА ЛМР, Департаменту житлового господарства та інфраструктури ЛМР про визнання членами сім'ї наймача та визнання права на користування жилим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог вказували, що 30.03.1992 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 був укладений договір піднайму житлового приміщення. Відповідно до цього договору піднайму ОСОБА_5, як основний квартиронаймач, надав їм в піднайм терміном на один рік житлове приміщення, а саме кімнату площею 29,2 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1. Згодом було змінено нумерацію квартир у цьому будинку, внаслідок чого номер квартири було змінено на НОМЕР_1. На початку 1993 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 виїхали з України на постійне місце проживання за кордон. Треті особи почали проживати у квартирі АДРЕСА_2 разом однією сім'єю із ОСОБА_5, який на той час був тяжко хворий і не міг доглядати за собою, вели із ним спільне господарство, що полягало у спільній оплаті комунальних послуг, утриманні найманого житла. Зокрема, влітку 1993 року за спільні кошти було проведено ремонт цієї квартири. Також, за спільні кошти було придбано новий холодильник та телевізор. Крім цього, за спільні кошти купувались продукти харчування та медичні препарати. Оскільки вони жили однією сім'єю із наймачем ОСОБА_5, то необхідності у продовженні договору піднайму квартири не було. У 1995 році ОСОБА_5 також виїхав за кордон, де згодом помер. Зважаючи на норми чинного житлового законодавства, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, Таким чином, вони були членами сім'ї ОСОБА_5, вели з ним спільне господарство, несли витрати утримання, ремонт цієї квартири, а також оплачували за комунальні послуги, внаслідок чого набули право користування квартирою. З урахуванням наведеного, просили суд визнати їх членами сім'ї наймача квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_5; визнати за ними право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2.

Сихівська РА ЛМР звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення, посилаючись на те, що внаслідок обстеження квартири АДРЕСА_2 встановлено факт проживання в даному жилому приміщенні без реєстрації ОСОБА_3, ОСОБА_4 При цьому, ордер на вселення до даного житла відповідачам не видавався та вони не перебувають в родинних відносинах з основним квартиронаймачем ОСОБА_5 30.03.1992 року між відповідачами та ОСОБА_5 було укладено договір піднайму терміном на один рік, дія якого припинилася та на новий термін він не переукладався. Основний квартиронаймач ОСОБА_5 помер та виписаний ІНФОРМАЦІЯ_1 року, не вселивши у встановленому порядку у спірну квартиру відповідачів. Останнім неодноразово направлялись попередження про необхідність звільнення самовільно зайнятої квартири, які залишені без належного реагування. На підставі викладеного позивач просив суд виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_2.

Представник Сихівської РА ЛМР в судовому засіданні власні позови підтримав, просив вимоги задовольнити в повному обсязі, в задоволенні позову третіх осіб з самостійними вимогами ОСОБА_3, ОСОБА_4 просив відмовити за безпідставністю.

Представник третіх осіб з самостійними вимогами ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому засіданні власний позов підтримав, просив вимоги задовольнити, в задоволенні позову Сихівської РА ЛМР до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення - відмовити.

Представник Департаменту житлового господарства та інфраструктури ЛМР позов третіх осіб з самостійними вимогами ОСОБА_3, ОСОБА_4 не визнав та просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідачів на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши та перевіривши докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, на обслуговуванні ЛКП «Житловик-С» перебуває будинок № АДРЕСА_2.

З довідки ЛКП «Житловик-С» від 01.04.2014 року № 402 вбачається, що в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_1 основний квартиронаймач ОСОБА_5 виписаний ІНФОРМАЦІЯ_1 року у зв'язку зі смертю.

Статтею 71 ЖК УРСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Згідно з актами комісії в складі співробітників ЛКП «Житловик-С» від 06.11.2013 року, 09.12.2013 року, 23.05.2013 року, 06.01.2014 року, 18.02.2014 року, 10.04.2014 року відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_1 зареєстровані в АДРЕСА_2, проте фактично не проживають в даному будинку.

Судом встановлено, що особистих речей відповідачів в квартирі немає. Перешкод відповідачам для проживання в спірній квартирі ніхто не вчиняє.

Таким чином, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_1 без поважних причин не проживають в спірній квартирі понад встановлений законодавством строк, протягом якого за ними зберігається право на користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність обставин, за наявності яких чинне житлове законодавство дає підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням, у зв'язку з чим позов Сихівської РА ЛМР до ОСОБА_2, ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь позивача Сихівської РА ЛМР підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 243,60 грн.

З актів комісії в складі співробітників ЛКП «Житловик-С» від 16.12.2013 року, 04.12.2014 року вбачається, що виходом на адресу вул. Кам'янецька, 30/3 встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за вказаною адресою без реєстрації.

В обґрунтування своїх вимог про виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_2 РА ЛМР зазначає, що вказані особи проживають в даному жилому приміщенні без належних правових підстав: у них відсутній ордер на вселення до спірної квартири, термін дії договору піднайму не продовжувався та вони не перебувають у родинних відносинах з основним квартиронаймачем ОСОБА_5, який помер та знятий з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

30.03.1992 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір піднайму житлового приміщення за типовою формою, затвердженою наказом Мінжитлокомунпослуг УРСР від 20.01.1987 року № 11. За умовами даного договору піднайму ОСОБА_5, як основний квартиронаймач, надав третім особам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в піднайм терміном на один рік житлове приміщення, а саме кімнату площею 29,2 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1. Судом встановлено, що в подальшому було змінено нумерацію квартир у цьому будинку, внаслідок чого номер квартири, яка була предметом договору піднайму, змінено на НОМЕР_1.

В період укладення даного договору в спірній квартирі проживали та були зареєстровані троє осіб: ОСОБА_5 (основний квартиронаймач) та члени його сім'ї - ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_1 (син).

Відповідно приписів до ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Як встановлено судом, в 1993 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виїхали з України на постійне місце проживання за кордон. Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 почали проживати у АДРЕСА_2 разом однією сім'єю із основним квартиронаймачем ОСОБА_5 та вели із ним спільне господарство.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7,які є знайомими сімей ОСОБА_5 та ОСОБА_4, засвідчили суду, що в 90-х роках ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали з сім'єю ОСОБА_5 по АДРЕСА_2. Свідки неодноразово бували у них в гостях та підтвердили, що сім'я ОСОБА_5 та треті особи вели спільне господарство: спільно сплачували комунальні послуги, проводили ремонтні роботи в квартирі, придбавали продукти харчування. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 неодноразово виїжджали за територію України, на той час в квартирі залишалися проживати ОСОБА_5 разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Згідно з роз'ясненнями, наданими в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Судом встановлено, що при вселенні третіх осіб в спірне жиле приміщення дотримано встановлений порядок, зокрема, була наявна згода членів сім'ї основного квартиронаймача ОСОБА_5, оскільки в силу норм ст. 91 ЖК УРСР наймач жилого приміщення вправі здавати в піднайом жиле приміщення виключно за згодою членів сім'ї, які проживають разом з ним.

Укладення між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 30.03.1992 року договору піднайму спірної квартири свідчить про наявність згоди членів сім'ї ОСОБА_5 на вселення третіх осіб у вказане жиле приміщення. Оскільки треті особи після закінчення терміну дії договору піднайму продовжували проживати однією сім'єю із основним квартиронаймачем ОСОБА_5, то необхідності у продовженні договору піднайму квартири не було.

Ведення основним квартиронаймачем ОСОБА_5 та третіми особами спільного господарства полягало у спільній оплаті комунальних послуг, докази чого наявні в матеріалах справи, утриманні найманого житла, проведенні ремонту цієї квартири, веденні спільного побуту, про що ствердили свідки.

Спірне жиле приміщення з часу вселення до нього третіх осіб було та залишається постійним місцем їх проживання, а тривалість часу їх проживання в цій квартирі становить більше 22 років.

Суд не приймає до уваги доводи позивача Сихівської РА ЛМР про наявність у третіх осіб реєстрації за іншою адресою, оскільки, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Таким чином, суд приходить до висновку, що треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вселилися до спірної квартири на правах членів сім'ї основного квартиронаймача ОСОБА_5, вели з ним спільне господарство, несли витрати на утримання цієї квартири, а також оплачували комунальні послуги, внаслідок чого набули право користування квартирою НОМЕР_1 у будинку № АДРЕСА_2.

Наведене спростовує твердження позивача Сихівської РА ЛМР про те, що треті особи є тимчасовими жильцями та не мають правових підстав для проживання у спірній квартирі.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог третіх осіб та необхідність їх задоволення в повному обсязі та з цих же мотивів - про безпідставність вимог Сихівської РА ЛМР про їх виселення з спірної квартири, що тягне за собою відмову в їх задоволенні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 64, 65, 71, 72, 91 Житлового кодексу УРСР, п.п. 9, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2, п. 15 станови Пленуму Верховного Суду України від від 01.11.1996 року № 9, ст.ст. 10, 60, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

позов Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: Львівське комунальне підприємство «Житловик-С», Львівська міська рада, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, ОСОБА_2 такими, зщо втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради судові витрати в сумі 243,60 грн.

Позов третіх осіб з самостійними вимогами ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про визнання членами сім'ї наймача та визнання права на користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4 членами сім'ї наймача квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_3, ОСОБА_4 право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2.

В задоволенні позову Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення або отримання його копії.

Суддя: