УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Дьоміної О.О., Демяносова М.В., Коротуна В.М., Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_12, Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Факти і коментарі» про захист честі та гідності і відшкодування моральної шкоди, за касаційними скаргами ОСОБА_6 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2015 року, додаткове рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 18 березня 2015 року та ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 18 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в газеті «Факти та коментарі» НОМЕР_1 було опубліковано статтю ОСОБА_12 «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Позивач зазначав, що викладені в цій статті відомості щодо нього не відповідають дійсності, порочать його честь та гідність, а саме: сама назва статті та такі вислови:

1) «Фермер ОСОБА_7»;

2) «В 1992-м мне удалось накопить немного денег и купить на улице Буденного пять полуразвалившихся домиков жилищного кооператива, стоящих в одном дворе. Стены там осели, крыши обвалились. И я решил, что нужно строить большой дом, чтобы все дети и внуки жили вместе, одной семьей. Три года назад снес те развалины и начал стройку»;

3) «Каждый день дочери и невестке ОСОБА_7 приходится готовить еду для 12 человек: семерых взрослых и пятерых детей. Хранить пищу негде, ведь холодильник без электричества не работает. Младшей дочери фермера, 16-летней ОСОБА_5, с трудом удается учить уроки при свечах. Даже мобильные телефоны зарядить негде. По вечерам в этом большом красивом доме непроглядная темень. 60-летняя жена ОСОБА_7, ОСОБА_8, спускаясь ночью в туалет, в темноте упала с лестницы и сломала ногу. Но больше всего семью беспокоят не бытовые неудобства, а то, что, возможно, завтра их малышам вообще придется ночевать под открытым небом";

4) «Дом, который постановили снести, является единственным местом проживания 12 человек и там прописаны малолетние дети»;

5) «Без газа мы остались среди зимы, рассказывает ОСОБА_7. - Готовить стало невозможно. Мы покупали полуфабрикаты, дети ели всухомятку. Пятилетняя внучка ОСОБА_25 простыла, болезнь дала осложнения. В ближайшее время малышке предстоит операция - ей будут удалять кисту из легких. Моя жена, перенесшая операцию на груди (у нее онкологическое заболевание), нуждалась в тепле, но в доме было очень холодно»;

6) «Мы спали в теплой одежде и обуви, укрываясь всем, чем только можно. Я снова подал иск с требованием подключить газ. Слава богу, нам пошли навстречу»;

7) «Мы стираем вручную, продукты хранить негде, - говорит ОСОБА_9. - Ни интернета, ни телевизора, дети уже несколько месяцев не видели мультиков, хоть и очень их просят. Воду отец берет в бювете - по 150 литров каждый день. Использованную воду приходится куда-то вывозить, ведь у нас закрыт и опломбирован также водосток»;

8) «PS. Когда материал готовился к печати, в редакцию позвонил плачущий от радости Фаиг ОСОБА_7 и сообщил, что после визита корреспондента «Фактов» в Николаевский городской совет председатель горисполкома Владимир Коренбгин решил пойти навстречу многодетной семье и убедил «Николаевоблэнерго» и «Николаевводоканал» снова подвести к дому воду и свет»;

9) «ОСОБА_7 был уверен, что все делал по правилам: взял необходимые разрешения у санэпидемстанции и пожарных, согласовал смежные территории с соседями, заказал проект дома у солидной лицензированной компании, подписал его у главного архитектора города. Не знал фермер только одного: чтобы ввести дом в эксплуатацию, необходимо оформить землеотвод, а для этого горисполком должен был сдать ОСОБА_7 участок в аренду. Сделано это не было. Но поскольку на момент окончания строительства двухэтажного дома там проживали трое детей азербайджанца (младшая из которых, ОСОБА_5, еще ходила в школу) и пятеро маленьких внуков, городские власти, наверное, пошли бы навстречу фермеру и позволили ему исправить допущенную оплошность. Если бы в дело не вмешался сосед ОСОБА_7, ОСОБА_6»;

10) «В июле 2013 года семья ОСОБА_7 подала в суд на Николаевский городской совет. Они предоставили все документы о том, что Фаиг ОСОБА_7 действительно купил дома жилищного кооператива, получив в пользование от горисполкома соответствующий земельный участок, показали разрешение на строительство от пожарных и санэпидемстанции, правильно оформленный проект, согласование территории с соседями»;

11) «ОСОБА_7 очень удивился, когда в декабре 2011 года ему пришла повестка в суд. Оказалось, иск к нему предъявил прокурор Заводского района Николаева по жалобе ОСОБА_6. Только во время судебного заседания ОСОБА_7 узнал, что его дом считают самозастроем. На просьбы ОСОБА_7 дать ему возможность исправить ситуацию, сделать отвод земли и правильно ввести дом в эксплуатацию суд ответил отказом и обязал ОСОБА_7 за собственный счет снести свой двухэтажный дом»;

12) «Ведь был уверен: с документами у меня все в порядке. О том, что я должен арендовать у горисполкома землю, мне почему-то не сказал никто - даже юрист, занимавшийся проектом нового дома. А ОСОБА_6 это знал. И умело воспользовался»;

13) «С отцом ОСОБА_6, ОСОБА_20, мы мирно жили бок о бок много лет, - вспоминает ОСОБА_7. - Дедушка был очень добрым, отзывчивым, меня называл ОСОБА_7, а дочерей ОСОБА_9 и ОСОБА_5 - ОСОБА_9 и ОСОБА_5. Так ему было легче. Его жена готовила всякие вкусности, угощала моих детишек. Мы тоже помогали, чем могли»;

14) «Когда папа заканчивал строить дом, ОСОБА_6 стал приходить к нам скандалить, рассказывает старшая дочь фермера, 24-летняя ОСОБА_9. - Мол, с нашей крыши на его дом течет вода, а зимой падает снег. Отец предложил соседу полностью перекрыть его дом новым шифером, отреставрировать стены. Но ОСОБА_6 это было не нужно. «Зачем вам ремонтировать мой дом? Лучше купите его». Отец для интереса поинтересовался, сколько сосед хочет за свою развалину. «100 тысяч долларов», - заявил тот»;

15) «Я потерял дал речи! - качает головой ОСОБА_7. - Эта халупа не стоила даже 20 тысяч. Конечно, от предложения отказался. И ОСОБА_6 стал угрожать: если не куплю у него дом за названную цену, он не даст нам закончить строительство, затаскает по судам и добьется того, что наш дом разрушат, а семью вышвырнут на улицу. Я тогда не воспринял его угрозы всерьез»;

16) «Но ведь ОСОБА_7 предлагал отреставрировать ваш дом, перекрыть крышу. Вы не согласились и добились в суде, чтобы его дом снесли. Зачем это нужно было делать?»;

17) «Он же богач! У него и магазин и ферма. Не поскупился бы, не было бы сейчас таких проблем»;

18) «Наш сосед все не мог успокоиться. Писал жалобы в прокуратуру, ходил на приемы к председателю горисполкома… устало вздыхает ОСОБА_7. - Я уже готов был купить его злополучный дом по цене вдвое выше рыночной - за 35 тысяч долларов. Но ОСОБА_6 только смеялся. Говорил: «Ладно, уступлю Вам его за 80 тысяч. Не согласитесь - останетесь и без своего дома, и без моего»;

19) «Неужели вы можете спокойно спать, зная, что вашими стараниями маленькие дети и больные люди остались без воды и света?»;

20) «У старика было два сына - ОСОБА_3 и ОСОБА_6. Старший очень порядочный, моряк. Приходя из дальнего плавания, всегда спешил домой к родителям с сумками, полными гостинцев. Старики не могли нарадоваться на ОСОБА_3. ОСОБА_6 же не любит никого, даже своих родных»;

21) «Во время очередного плавания брата, ОСОБА_6 тайком выписал его и заставил родителей написать на своё имя дарственную на дом»;

22) «После этого стал сживать стариков со свету. Мы чуть ли не каждый день слышали крики: «ОСОБА_7! ОСОБА_8! Помогите! ОСОБА_6 меня бьет!» Выбегали во двор и видели ОСОБА_6, который избивает ОСОБА_20. Тот стоял с окровавленным лицом и плакал. Я пытался образумить негодяя, говорил: если он не перестанет издеваться над отцом, его собственные дети когда-то будут также мучить его самого. Несколько раз я даже милицию вызывал, но правоохранители не хотели вмешиваться в семейные разборки. ОСОБА_6 спаивал отца, довел его до безумия и в конце концов стал морить голодом. Дедушка с бабушкой приходили к нам под забор и просили есть. Мы сначала подкармливали их, но другие соседи стали нас предостерегать: ОСОБА_6, мол может отравить родителей, чтобы окончательно завладеть имуществом, а на вас потом «повесит» преступление. Мы, хоть и страшно переживали за стариков, перестали давать им еду, и вскоре бедняги умерли один за другим»;

23) «- Я стыжусь, что у меня такой брат, - сказал «Фактам» ОСОБА_3. - Лодырь, аферист. Родителей в могилу свел скандалами да побоями, меня вьписал из дому, а теперь еще и ОСОБА_7 (так называют ОСОБА_7 соседи. - Авт.) жить не дает. Для ОСОБА_6 крепкая семья соседей, их красивый дом - что бельмо в глазу. ОСОБА_7 очень порядочный мужик. Всего в жизни добился своим трудом. Я за него буду горой стоять - и в суде и в горисполкоме. Нельзя таких людей обижать, нельзя детишек его малых оставлять на улице»;

24) «ОСОБА_7 ведь еще и меценат: всю жизнь помогал детским садикам, афганцам, инвалидам, опекал дома престарелых и интернаты. А ОСОБА_6 из зависти ему кровь портит. Меня батя, еще когда жив был, просил, чтобы помог ему подать в суд на ОСОБА_6 за то, что он обманул их с мамой и вытребовал дарственную на наследство. Но я отсоветовал отцу судиться с родным сыном. А ОСОБА_6 сказал: «Ты для меня умер». Теперь думаю, не поменять ли фамилию, чтобы не так стыдно жить было»;

25) «Я всегда со всеми был в отличных отношениях. Пытался наладить их и с ОСОБА_6, договориться, пойти ему на уступки. Но ничего не получается. Есть такие гнилые люди, которые могут быть счастливы, только если сделают плохо окружающим».

У зв'язку із цим позивач просив суд визнати інформацію, що міститься у статті, недостовірною; зобов'язати відповідачів не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту; стягнути з відповідачів на відшкодування моральної шкоди 20 451 грн 80 коп. (по 4 090 грн 36 коп. з кожного).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2015 року та додатковим рішенням від 12 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 18 березня 2015 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2015 року, додаткове рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2015 року в частині відмови у задоволенні позову скасовано та ухвалено у цій частині нову рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Визнано інформацію, поширену ОСОБА_7 відносно ОСОБА_6 у випуску НОМЕР_1 газети «Факти та коментарі» у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» недостовірною в такій частині «…ОСОБА_6 стал сживать стариков со свету, спаивал отца, довел его до безумия и в конце концов стал морить голодом…».

Зобов'язано ТОВ «Редакція газети «Факти та коментарі» опублікувати спростування вказаної недостовірної інформації, поширеної у випуску НОМЕР_1 газети «Факти та коментарі» від ІНФОРМАЦІЯ_1 року у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростоване повідомлення, не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили шляхом опублікування вступної та резолютивної частин даного рішення.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду Миколаївської області від 18 березня 2015 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Перевіривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_6 - частковому задоволенню на таких підставах.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у засобі масової інформації Всеукраїнській щоденній газеті «Факти та коментарі» НОМЕР_1, тиражем 409036 екземплярів автором ОСОБА_12 з посиланням на відповідачів: ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_6 була опублікована стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», у якій журналіст висловлювала думку сторін та свою власну з приводу ситуації, що склалася між сторонами щодо зносу будинку відповідача ОСОБА_7 та відключення його від мереж житлово-комунальних послуг.

Позивач та відповідачі: ОСОБА_7 та ОСОБА_9 є сусідами. Позивачу на підставі договору дарування, укладеного між ним та батьком, належить будинок АДРЕСА_1. ОСОБА_7 - будинок АДРЕСА_2, а ОСОБА_9 - будинок АДРЕСА_3. Відповідач ОСОБА_3 є рідним братом позивача.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 28 квітня 2010 року за позовом ОСОБА_20 (батько позивача) про усунення перешкод у користуванні домоволодінням було ухвалено зобов'язати ОСОБА_9 за власний рахунок виконати будівельні роботи для посилення фундаменту та утеплення стіни і ремонт перекриття та зашивки фронтону даху будинку АДРЕСА_1; стягнуто матеріальну та моральну шкоду.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 31 січня 2012 року, за позовом прокурора Заводського району м. Миколаєва в інтересах Миколаївської міської ради ОСОБА_7 зобов'язано знести його будинок АДРЕСА_2 як самовільно побудований.

Позивач та його батько за життя неодноразово зверталися до державних органів і установ з метою відновлення їх прав, порушених ОСОБА_7 та ОСОБА_9, та щодо невиконання ними вищезазначених рішень.

Листи батьків позивача, видані батьком довіреності, розписки, довідка з їдальні «Велика ложка», квитанції на придбання ліків та продуктів, довідки Міського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), поліклініки УМВС України в Миколаївській області, Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області свідчать, що батьки ОСОБА_6 довіряли йому вирішувати їх проблеми у різних установах, включаючи отримання грошей. Позивач регулярно навідував батьків, забезпечував їх усім необхідним для проживання та лікування. Жодних претензій щодо нездійснення ним догляду за батьками та його поведінки відносно них висловлено не було. Цього ж не підтверджує і медична документація з лікарень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що частина викладеної у статті інформації є достовірною (пункти 3, 5, 9, 11, 12, 14, 18, 21, 24 (у даному пункті інформація і достовірна, і не порушує прав позивача), частина є оціночними судженнями (назва статті та пункти 8, 14 (у даному пункті інформація і достовірна, і оціночне судження), 15, 20, 22, 23, 25), частина не порушує прав позивача (пункти 1, 2, 4, 6, 7, 10, 13, 16, 17, 19), а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що висловлювання в газеті, висловлені ОСОБА_7 «…ОСОБА_6 стал сживать стариков со свету, спаивал отца, довел его до безумия и в конце концов стал морить голодом…», не можна вважати оціночними судженнями, як це зазначив суд першої інстанції.

Дані висловлювання містять у собі твердження й оцінку щодо винуватості ОСОБА_6 у протиправних діях щодо неналежного догляду за батьками.

Зазначена інформація висловлена без посилання на будь-які докази, що доводять вказане. Це призвело до порушення немайнових прав позивача, зокрема, права на повагу до гідності та честі особи, гарантоване Конституцією України.

А тому, зазначена інформація повинна бути визнана недостовірною та спростована через засіб масової інформації, що її поширив.

Крім того, з відповідача ОСОБА_7 повинна бути стягнута моральна шкода за поширення недостовірної інформації, що спричинила приниження честі та гідності позивача. Розповсюджувачем згаданої інформації є саме цей відповідач, а тому саме він зобов'язаний відшкодувати дану шкоду.

Інші висловлювання, які викладені в оскаржуваній статті, не можна визнати недостовірними, оскільки частина з них є достовірними (щодо роду діяльності відповідача ОСОБА_7, наявності у його дружини та онуки захворювань, відключення його будинку від житлово-комунальних послуг, звернення його до державних установ щодо оформлення права власності на будинок, пред'явлення до нього позову про знесення будинку, можливості придбання ним будинку позивача, звернення позивача до державних установ щодо порушення його прав, зняття відповідача ОСОБА_3 з місця реєстрації проживання, надання відповідачем ОСОБА_7 спонсорської допомоги); частина - оціночними судженнями (суб'єктивні думки сторін щодо ситуації, яка склалася, та сторін, що брали у ній участь), а частина - взагалі не порушує прав позивача (дата придбання відповідачем ОСОБА_7 будинків, що у майбутньому були знесені, кількість людей, що проживають у його будинку, умови, у яких вони проживали після відключення їм житлово-комунальних послуг, розповідь про доброзичливі відносини з батьком позивача, наявність у позивача інтересу у знесенні побудованого з порушенням будівельних норм будинку ОСОБА_7, оскільки він знаходиться по сусідству з будинком ОСОБА_6 та може негативно вплинути на конструкцію його будинку).

Зазначене підтверджується дослідженими судами доказами, яким вони дали належну оцінку.

Вільне вираження поглядів, передавання почуттів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через ідеї, висловлені іншими людьми.

Викладені у статті висловлювання, крім тих, що визнані недостовірними, не порушують особистих немайнових прав позивача. Вони свідчать про критичну оцінку відповідачами ситуації, що склалася між сторонами. Кожній із сторін була надана можливість висловити свою точку зору з приводу ситуації, що була висвітлена у статті. Суб'єктивні думки і погляди не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів).

А тому висловлені ОСОБА_7 висловлювання, крім тих, що визнані недостовірними, не можна вважати такими. Висловлені ОСОБА_3 судження є оціночними.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до п. п. 15, 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно із частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що частина викладеної у статті інформації є достовірною (пункти 3, 5, 9, 11, 12, 14, 18, 21, 24 (у даному пункті інформація і достовірна, і не порушує прав позивача), частина є оціночними судженнями (назва статті та пункти 8, 14 (у даному пункті інформація і достовірна, і оціночне судження), 15, 20, 22, 23, 25), частина не порушує прав позивача (пункти 1, 2, 4, 6, 7, 10, 13, 16, 17, 19), а тому відсутні підстави для задоволення позову.

У порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув; не взяв до уваги, що висловлене ОСОБА_7 «…ОСОБА_6 стал сживать стариков со свету, спаивал отца, довел его до безумия и в конце концов стал морить голодом…» є оціночними судженнями, та дійшов помилкового висновку про те, що дане висловлення є поширенням недостовірної інформації, що спричинила приниження честі та гідності позивача.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки у застосуванні процесуального закону, у зв'язку із чим рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 18 березня 2015 року скасувати, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Демяносов Ю.Г. Іваненко В.М. Коротун О.В. Ступак