Провадження № 2/127/799/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2015 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі

головуючого судді Борисюк І.Е.

за участю: секретаря Пєскова Є.Д.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та є її власником. Разом із ним право користування цією квартирою мають: 1) його племінники - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3; 2) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, цивільна дружина брата позивача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 року. Наразі ОСОБА_2 знаходиться в місцях позбавлення волі за вбивство брата позивача ОСОБА_5 Племінники позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 влаштовані на спільне проживання у прийомну сім'ю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7 Зважаючи на те, що ОСОБА_2 з ОСОБА_8, як власником цієї квартири, у сімейних відносинах, в розумінні ст. 3, 15 СК України, не перебуває, а також зважаючи на нанесення нею матеріальних та тяжких моральних збитків позивачу, дає підстави для звернення до суду з вимогою про її виселення. Таким чином, оскільки відповідач не являється членом сім'ї ОСОБА_1, у спірній квартирі не проживає більше шести місяців, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири та не приймає участі у спільному побуті, то вона вважається такою, що втратила право користування цією квартирою.

Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити, аргументуючи їх мотивами, викладеними в позовній заяві.

Відповідач, зважаючи на відбування нею покарання в місцях позбавлення волі, в судове засідання не з'явилась, явку свого представнику в судове засідання не забезпечила, хоча належним чином повідомлялась про час і місце розгляду справи. Однак, відповідачем суду надано письмові заперечення щодо задоволення позовних вимог.

Зважаючи на те, що причини неявки в судове засідання відповідача є поважними та враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність відповідача та її представника.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до договору міни квартирами від 30.01.2004 року, посвідченого 30.01.2004 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрованого в реєстрі за № 83, ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. (а.с. 7)

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого 03.03.2008 року відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 року в м. Вінниці, актовий запис № 693. (а.с. 8)

Згідно довідки № 2023, виданої 03.09.2014 року МКП «ЖЕК № 7», в кватирі за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, (цивільна дружина брата), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, (племінник), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, (племінник). ОСОБА_1 є власником квартири. (а.с. 11)

Відповідно до договору про влаштування дітей на виховання та спільне проживання у прийомній сім'ї № 1 від 25.04.2008 року, виконавчий комітет Вінницької міської ради передав, а прийомні батьки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, прийняли на виховання та спільне проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4. (а.с. 9, 10)

Згідно довідки № 2525, виданої 04.11.2014 року ТОВ «ЖЕО» ОСОБА_7, за адресою: АДРЕСА_2, зареєстровані та проживають: ОСОБА_6, 1967 р.н., (чоловік), ОСОБА_3, 2005 р.н., (син), ОСОБА_4, 2006 р.н, (син). (а.с. 12)

Відповідно до акту від 12.12.2014 року, складеного мешканцями будинку за адресою: АДРЕСА_1, посвідченого майстром МКП «ЖЕК № 7» ОСОБА_10, ОСОБА_2 відсутня в квартирі АДРЕСА_1 з лютого 2008 року. (а.с. 25)

Згідно отриманої судом довідки з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Вінницькій області від 12.11.2014 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 14)

Вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 07.08.2008 року, який набрав законної сили 16.10.2008 року згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України по факту умисного вбивства ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, та призначено покарання у виді - дев'ять років позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_2 рахувати з моменту її затримання, тобто з 23.02.2008 року. (а.с. 53-58)

Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні, відповідно до ст. 321 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла(в тому числі колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Стаття 3 СК України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки.

Судом встановлено, що позивач і відповідач не пов'язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов'язків, не є членами однієї сім'ї, відповідач не проживає в спірній квартирі з моменту її затримання, тобто з 23.02.2008 року.

Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоч і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім'ї.

Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно ст. 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Суд прийшов до висновку, що відповідач створює перешкоди позивачу в користуванні, володінні та розпорядженні його майном на власний розсуд, тобто повно і незаперечно здійснювати свої права користування і розпорядження майном, що є неприпустимим, згідно чинного законодавства України.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати.

Згідно квитанції № 3721 від 04.11.2014 року позивачем ОСОБА_1 було сплачено судовий збір при зверненні до суду в розмірі 243, 63 гривень (а.с. 1)

Враховуючи вище викладене, а також положення Закону України «Про судовий збір» та ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243, 60 гривень.

Згідно ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. В даному випадку судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Таким чином, судовий збір в сумі 0, 03 гривень підлягає поверненню ОСОБА_1 в порядку, визначеному ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи наведене, керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 СК України, ст. 150 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243, 60 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя: