АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________Провадження № 22ц/790/2553/15 Головуючий 1 інстанції Сілантьєва Е.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Довгаль А.П., Коровіна С.Г.,

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_1 про відшкодування шкоди та стягнення заборгованості, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_2 про стягнення суми, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_1 про відшкодування шкоди та стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявленого позову зазначав, що він є власником 5/8 ізольованої двокімнатної квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 25.03.2009 р. в порядку спадкування, а відповідач є власником 3/8 частин цієї ж квартири.

Позивач одружений та веде сумісне господарство з ОСОБА_1

Починаючи з другого квітня 2008 р, усі витрати по утриманню цієї квартири несе позивач, в той час як ОСОБА_3 участі у витратах по утриманню та збереженню нерухомого майна(вказаної двокімнатної квартири) ніколи не приймав та на теперішній час не приймає.

Всі комунальні послуги їм були сплачені у повному обсязі, що підтверджується витягами та розрахунками комунальних підприємств на підтвердження відсутності боргу в період, який розглядається.

Враховуючи зазначене, просив стягнути з відповідача, у розмірі 3/8 частини від суми, яку сплатив позивач за комунальні послуги за сумісну квартиру.

До позовної заяві позивачем ОСОБА_2 був наданий висновок спеціаліста економічного дослідження відповідно до якого за період з 06.02.2008р. по 14.08.13 р. ОСОБА_2 було сплачено на утримання майна грошових коштів на суму 16945 грн. 06коп.; частка відповідача складає 6354грн.40коп.; сума процентів нарахованих відповідно до 536, 625, 1048ЦК України склала 2568 грн. 21коп., які він просив стягнути.

Також позивач вказав, що згідно з висновком ДП МОУ «Харківський проектний (науково-дослідний) інститут», квартира, у цілях запобігання суспільно небезпечних наслідків та завдання шкоди третім особам потребувала витрат на утримання. Зокрема, сантехнічне, електромонтажне та інше обладнання та пристрої потребували негайного ремонту.

У зв'язку з цим позивач був вимушений у 2010 році здійснити ремонт зазначеного обладнання самостійно, оскільки відповідач участь у цьому приймати відмовився. Загальна вартість зведених робіт згідно акту приймання - передачі виконаних робіт склала 9792 грн. з яких частка відповідача 3672 грн., яку він просив стягнути на його користь. Позивач наголосив, що утримує двох малолітніх дітей. Належним йому майном розпоряджається на власний розсуд. Тому в цілях поповнення бюджету, з дотриманням вимог законодавства уклав договір найму житлового приміщення від 01.03.11 року, та в одній з кімнат двокімнатної квартири мешкала громадянка ОСОБА_4, котру відповідач хуліганськими діями, у тому числі з порчею майна, змусив 30.04.11р. з'їхати з квартири та шукати нове житло, та вона зверталась до правоохоронних органів.

Таким чином, ОСОБА_4 мешкала у березні та квітні 2011 року, а також вересні та жовтні 2011 року, тобто чотири місяця мешкала квартирант. Щомісячна сплата за користування майном складала 300 грн.00 коп. З дотриманням вимог Наказу Мінфіну України 07.11.11р. позивач задекларував ці доходи (1200 грн.) та сплатив до державного бюджету податки.

Позивач вважав, що відповідач протидіяв отриманню доходу позивачем, та внаслідок таких дій відповідача позивач недоотримав платню за двадцять сім місяців, що складає 8100 грн., яку він просив стягнути з відповідача на його користь.

Також позивач зазначив, що ОСОБА_2 є спадкоємцем діда за заповітом, прийняв спадщину і був вимушений відбиватися до рішення суду від нападів, погроз та вандалізму відповідача, який цинічно прикривається посвідченням інваліда. Самому сплачувати до і після судового рішення 2009 р. усі витрати по утриманню майна, нести витрати пов'язані з захистом, виправдовуватися перед жінкою за затрачені на процес кошти, - ті кошти які міг би витратити на малолітніх синів і тому позивач вважав що йому спричинена моральна шкода, яку він оцінив у розмірі 1200 грн. та просив стягнути з відповідача.

В зв'язку з цим просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь кошти в розмірі 3381 грн. 55 коп., втрати по сплаті боргу комунальних та інших платежів в період з 02.04.2008 року по 06.12.2010 року; кошти у розмірі 2972 грн. 85 коп. в якості витрат по сплаті комунальних послуг в період з 10.01.2011 року по 14.08.2013 року; три процента річних від простроченої суми у розмірі 539 грн. 37 коп. та 576 грн. 71 коп. інфляційних витрат; 3672 грн. - втрати по необхідному утриманню частки майна відповідача; упущену вигоду у сумі 8100 грн.; витрати на правову допомогу у сумі 3024 грн.; витрати по сплаті висновків судового експерта у сумі 5500 грн.; 600 грн. - витрати на сплату послуг УБ «Україна»; 292 грн. 19 коп. - сплачений судовий збір; 114 грн. 70 коп. - витрати по забезпеченню позову та витрати по забезпеченню доказів у сумі 125 грн. 80 коп.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та просила стягнути з ОСОБА_3, на її користь 42192 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказала, що вона є дружиною ОСОБА_2, у неї дві малолітні дитини, які потребують з кожним роком додаткових витрат. Гроші на невідкладний ремонт квартири, інші платежі і витрати по справі, які наводив у позовній заяві позивач, відривалися від сімейного бюджету. Також внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 було втрачено доход.

Після довготривалих досліджень, 19.06.14 р. та 20.06.14 р. нею були отримані медичні висновки, відповідно до яких незадовільний стан здоров'я дітей напряму пов'язаний з відсутністю додаткового дієтичного споживання харчів. Для виконання рекомендацій медичних робітників необхідно сплатити -42192 грн.00 коп., які ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача по справі на її користь.

Крім того, ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_3 неодноразово віднімав майно, яке належить їх сім'ї, шляхом зловживання правом, підлога та іншими протиправними діями (залякування наймачів квартири); тепер вона, як мати, повинна усвідомлювати, що він спричинив шкоду здоров'ю її дітей. Спричинену моральну шкоду вона оцінила в 10000 грн., які і просила стягнути з відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_5, заперечувала проти позовних вимог та пояснила, що позивачем не надано розрахунку комунальних послуг на кожний вид послуг з прив'язкою до площі квартири або кількості зареєстрованих осіб, а отже не можливо визначити чи сплачені всі комунальні послуги у повному обсязі, чи сплачувались вони вибірково. Також просила застосувати строк позовної давності щодо стягнення суми комунальних платежів та інших витрат. Щодо витрат на ремонт квартири, представник відповідача наголосила, що суду не надано доказів про необхідність проведення ремонту. Наданий витяг ДП МОУ «Харківського проектного інституту» надає рекомендації щодо проведення ремонтних робіт, а договір від 02.12.2009 року позивача з ТОВ «Зодчий - Л» містить перелік необхідних робіт та їх вартість, та не свідчить про їх проведення і оплату. Крім того, позивачем не надано доказів про сповіщення відповідача про необхідність виконання ремонту, про узгодженість цін та виконавця робіт. Також, представник відповідача зазначила, що спірна квартира належить сторонам по справі на праві спільної власності, порядок використання квартири між сторонами не узгоджений, і тому позивач не мав права впускати до квартири квартирантів без згоди відповідача, а пустивши квартирантів він тим самим чинив перешкоди відповідачу у користуванні квартирою. Щодо вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди просила відмовити у їх задоволенні внаслідок їх безпідставності та відсутності вини відповідача по справі. Вимоги по оплаті відповідачем санаторно-курортного лікування дітей позивача та 3-ї особи також є необґрунтованим, оскільки відсутній зв'язок між діями відповідача та недостатнім харчуванням дітей, а висновок фахівця сімейної медицини ОСОБА_8 не є належним доказом по справі.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та підтримав пояснення свого представника.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу по сплаченим комунальним послугам у розмірі 2872 грн. 09 коп.; суму у розмірі 176 грн. 12 коп. - інфляційні витрати та три процента річних у сумі 205 грн. 04 коп.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі,крім того стягнути моральну шкоду з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в розмірі 12 000 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі, вважав, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги надані ним докази та пояснення.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі також просить рішення суду скасувати, задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 12000 грн., посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд безпідставно не врахував надані нею докази.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно вимог ст.. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Як встановлено судом і не оспорюється сторонами, на підставі рішення судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 25 березня 2009 року ОСОБА_3 належить на праві власності 3/8 частини квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 - 5/8 частини квартири.

Квартира перебуває у спільній частковій власності, відкритий один особистий рахунок, та сторони не встановлювали порядок користування квартирою.

Відповідно наданих квитанцій позивачем було сплачено за період з 04.11.2008 року по 11.08.2013 року - 15200 грн. 17 коп. за комунальні послуги.

Позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по комунальним послугам були заявлені позивачем за період з 02.04.2008 року по 06.12.2010 року та з 10.01.2011 року по 14.08.2013 року.

Враховуючи вимоги ст. 257 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що станом до 02.10.2010 року, строк позовної давності про стягнення заборгованості по комунальним платежам за період з 02.04.08 р. по 02.10.10 року - сплинув, що є підставою для відмови у задоволенні зазначеної частини позовної вимоги.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, яка утворилася за період з 02.10.2010 р. по 14.08.2013 року, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визначення цієї суми в розмірі 2872 грн. 09 коп..

При цьому розрахунок цієї суми складається з: сума заборгованості за період з 02.10.2010 р. по 14.08.2013 року складає 3322.09 грн.. Оскільки в березні, квітні 2011 року та вересні, жовтні 2011 року в квартирі мешкала квартирант ОСОБА_4 та сплачувала орендну плату у розмірі 300 грн., що відображено в декларації позивача про те, що він отримав дохід від оренди в сумі 1200 грн., то, враховуючи пояснення сторін, які в суді першої інстанції проти цього не заперечували, суд відрахував із зазначеної суми заборгованості в сумі 3322.09 - 450 грн. - суму, яка дорівнює 3/8 частинам від 1200 грн., які отримав позивач від квартирантів.

Отже, посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те, що судом було допущено арифметичну помилку при підрахунку суми заборгованості та на 100 грн. зазначено суму боргу менше, колегією суддів не приймаються з вищенаведених обставин.

Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно часткового задоволення позовні вимоги про стягнення у порядку ст. 625 ЦК України інфляційних витрат та трьох процентів річних.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи позивач виконав зобов'язання по сплаті комунальних послуг і тому, як зазначено вище, має право на звернення до відповідача з вимогою про повернення заборгованості, а оскільки відповідач порушив свої зобов'язання по сплаті за комунальні послуги, він повинен нести відповідальність перед позивачем, передбачену ст.. 625 ЦК України.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення суми у розмірі 176 грн. 12 коп. - інфляційні витрати та три процента річних у сумі 205 грн. 04 коп. за період 02.10.2010 по 14.08.2013 року.

Щодо відмови у задоволені вимог про стягнення вартості економічних досліджень № 36 від 18.09.2013 року та № 4 від 06.06.2014 року, проведених експертом Скляр О. В., то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що відповідно до ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Позивачем не заявлялось клопотання про проведення експертизи у суді, а крім того, розрахунок вартості сплачених комунальних платежів за наявними квитанціями по сплаті та розрахунок сум, відповідно до ст.. 625 ЦК України, не потребує спеціальних знань.

Відповідно до ст.. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Також позивачем ОСОБА_2 було заявлено про стягнення з відповідача суми упущеної вигоди.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, упущеною вигодою вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було і порушено.

Позивач у своїх вимогах посилається на утворення перешкод з боку відповідача у здачі квартири в найм, але при цьому позивач не погоджував ні строки здачі, ні ціну здачі квартири. Крім того, без визначення порядку користування квартирою та без згоди відповідача, позивач не мав право одноособово здавати квартиру у найм, тому і відсутні підстави для стягнення упущеної вигоди.

Відмовляючи у стягненні коштів в розмірі 3672 грн. для необхідного утримання частки майна відповідача, суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності належать частини квартири АДРЕСА_1.

Зі змісту ст.. 358 ЦК України, учасники спільної часткової власності повинні погоджувати один з одним свою поведінку по володінню, користуванню та розпорядженню спільною річчю.

Як встановлено у судовому засіданні суду першої інстанції такої угоди між сторонами не досягнуто.

Позивач посилається на витяг з висновку фахівця «Харківського проектного (науково-дослідного) інституту» № 458/9 від 28.10.2009 року, згідно якого рекомендовано власникам спірної квартири забезпечити заміну та ремонт сантехнічного та електричного обладнання, пристроїв системи опалення, віконних та дверних прорізів.

Доказів про необхідність проведення ремонтних робіт, про узгодженість обсягу проведення ремонтних робіт з відповідачем по справі, про ціну ремонтних робіт, позивачем не надано.

Крім того, жодних доказів оплати цих робіт в сумі 9792 грн. позивачем не надано.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 пояснила, що надати такі докази вони не мають можливості, оскільки вони не збереглись.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові і в цій частині.

Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові про стягнення моральної шкоди, оскільки будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог в цій частині ним, відповідно до вимог ст..60 ЦПК України, не надано.

Обґрунтовано суд першої інстанції дійшов і висновку про відмову у позові ОСОБА_2 про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 3024 грн.

Як обґрунтування заявлених вимоги позивач посилається на квитанцію від 19.08.2011 року № 5915/з22 про оплату ПЮП «НАРТ» за представлення інтересів по справі № 2-2966/11. (а.с.71 т.1).

Із матеріалів справи вбачається, що зазначена цивільна справа була предметом розгляду у Московському районному суді м. Харкова (а.с.160 т.1), де був іншій предмет позову.

Згідно зі ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Понесені сторонами судові витрати, підлягають розподілу між ними за правилами, встановленими ст. 88 ЦПК України. Граничний розмір таких витрат встановлений законом.

При цьому положенням Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат, на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справ.

Склад та розміри витрат, пов'язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Будь-яких доказів про укладення будь-яких договорів про надання правової допомоги позивачем не надано.

Також не надано жодного розрахунку такої допомоги.

На підтвердження оплати позивачем надана ксерокопія квитанцій про оплату, без надання оригіналу цієї квитанції.

У судовому засіданні у Фрунзенському районному суді м. Харкова представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 діяв на підставі нотаріально посвідчених довіреностей від 14 квітня 2014 року та 19 серпня 2014 року (а.с. 133 т. 1 та а.с. 6 том 2), що не може бути прирівнено до витрат на правову допомогу.

Обґрунтовано суд першої інстанції дійшов і висновку про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення 42192 грн. для виконання рекомендацій медичних робітників по оздоровленню дітей.

Так, на підтвердження своїх вимог, ОСОБА_1 були надані два висновку фахівця з загальної практики - сімейної медицини від 19.06.14 р. та 20.06.14 р., відповідно до яких незадовільний стан здоров'я дітей на пряму пов'язаний з відсутністю додаткового дієтичного споживання харчів, яке не отримують діти внаслідок витрачання коштів батьків на судові тяжби, спровокованих відповідачем по справі та на оплату комунальних послуг та утримання спірної квартири.

Доказів того, що недостатність харчування дітей ОСОБА_2 знаходиться у взаємодії з розглядом вказаної справи, та з оплатою комунальних послуг, та витрат на утримання майна, ОСОБА_1 не надано.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів, відповідно до вимог ст..60 ЦПК України, і в цій частині позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються інваліди І та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів І та II груп.

Відповідач по справі ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи загального захворювання, в зв'язку з чим він звільнений від сплати судового збору.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2015 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -