АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1960/2015 Головуючий 1 інст. - Єлізаров І.Є.
Справа № 643/1666/14-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: про відшкодування шкоди
У Х В А Л А

іменем України

11 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Макарова Г.О.,

- Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 19.08.2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири, в розмірі 2033 грн.83 коп., суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн., а також 98 грн. 94 коп. у якості відшкодування судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У задоволені іншої частини позову суд відмовив (а.с.86-87).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати у повному обсязі рішення Московського районного суду м.Харкова від 19.08.2014 року, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, і ухвалити нове, яким відмовити в повному обсязі в задоволенні позову ОСОБА_4

Обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_3 вказує, що суд першої інстанції порушив її законні права та інтереси, оскільки справу розглянув за її відсутністю і не повідомляв про судові засідання, що неправильне встановлення судом обставин правовідносин стали причиною ухвалення судом незаконного і необґрунтованого рішення. Вважає, недоведеними наявність вини в її діях та причинно-наслідкового зв'язку між її діями чи бездіяльністю та подіями 03 вересня 2013 року, які призвели до заподіяння шкоди позивачу. Також вважає, що суд не мав права приймати надані позивачем документи за належні докази, оскільки акт про залиття квартири ОСОБА_4 не відповідає вимогам, які передбачені Додатком №4 Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та при будинкових територій» від 17.05.2005р. №76, так як при його складанні не приймав участь слюсар-сантехнік і відповідач. Крім того, звіт про оцінку матеріального збитку в квартирі позивача, виконаний 27.09.2013 року суб'єктом оціночної діяльності Повного господарського товариства «Баранов і К» упроваджувального підприємства «Центр-Персонал» є професійною думкою оцінювача і не служить гарантією як самого факту угоди так і її умов. Висновок товариства не підтверджує вину відповідача, оскільки встановлює лише вартість пошкоджень в квартирі, а про причини пошкодження не вказує, чим порушується належність доказів.

Позивач ОСОБА_4 рішення суду про відмову у задоволенні частини його позовних вимог не оскаржив, а у поданих суду апеляційної інстанції письмових запереченнях його представник - ОСОБА_5 - просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення, вказуючи, що факт залиття квартири підтверджується складеним уповноваженими працівниками актом, локалізація залиття квартири позивача свідчить, що саме з кухні квартири №118, власником якої є відповідач ОСОБА_3, були залиті кухня і ванна квартири №114 позивача. Розмір майнової шкоди визначено суб'єктом оціночної діяльності у відповідності до ст.5 Закону України «Про оціночну діяльність».

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 підтримала скаргу і просила її задовольнити, посилаючись на вказані в апеляційній скарзі доводи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга має бути відхилена за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, сторонами не оспорюється, підтверджується належними доказами, що ОСОБА_4 є власником однокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1, а відповідачу ОСОБА_3 належить така ж квартира №118, розташована поверхом вище.

07.02.2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 і, посилаючись на приписи ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, просив суд стягнути з неї 2033,83 грн. у якості відшкодування матеріальної шкоди, 5000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди та стягнути понесені ним судові витрати, вказуючи, що 03 вересня 2013 року приміщення його квартири - кухня і ванна кімната - були залиті водою, яка надійшла з розташованого над його квартирою житловим приміщенням відповідача ОСОБА_3 Комісією у складі майстра дільниці №8 КП «Жилкомсервіс» Красикова В.Г., інженера Бар калової Е.С. та бухгалтера Сирцової Е.С. 04 вересня 2013 року була оглянута його квартира і складено відповідний акт, у якому зафіксовано пошкодження гарячою водою покриття стін і стелі його квартири, яке сталося внаслідок витоку зі шлангу подачі гарячої води до змішувача раковини на кухні квартири №118. Для участі в огляді квартири та визначенні обсягу шкоди 24.09.2013 року запрошувалася і відповідач, однак остання своїм право не скористалася, на огляд не з'явилася. Згідно акту обстеження і розрахунків, виконаних спеціалізованим підприємством оцінювачем ПГТ «Баранов і К», загальна сума збитку складає 2033,83 грн., які він просить стягнути з власника квартири №118 - ОСОБА_3

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 5000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, вказуючи, що зазнав хвилювань, нервових переживань, страждань у зв'язку з необхідністю витрачати додаткові зусилля на захист порушеного права власності, був порушений нормальний життєвий уклад.

Ухвалою судді від 10.02.2014 року відкрито провадження, справа тривалий час знаходилась у провадженні суду, неодноразово її розгляд відкладався, а 19 серпня 2014 року ухвалено заочне рішення про часткове задоволення позову. (а.с.86-87).

30 жовтня 2014 року відповідач ОСОБА_3 звернулася з заявою про перегляд заочного рішення, обґрунтовуючи її тим, що про розгляд справи 19.08.2014р. вона належним чином не повідомлялася.(а.с.92).

Ухвалою суду від 24.12.2014 року заява ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення. (а.с.109-110).

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки воно відповідає вимогам закону, яким регулюються спірні правовідносини, і ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно ст.ст.22, 23, 1166, 1167 ЦК України, на які посилався позивач і якими керувався суд при вирішенні спору, особа, якій завдано збитки, в том у числі внаслідок знищення або пошкодження речей, та якій завдано моральну шкоду, внаслідок порушення її прав, має право на відшкодування збитків і відшкодування моральної шкоди грішми, іншим майном або у інший спосіб.

Дійсно, як правильно зазначив апелянт та її представник, така шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка заподіяла шкоду, за умови, що діх останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Саме на сукупність таких умов і посилався суд, обґрунтовуючи рішення.

Відповідач не оспорює той факт, що вона є власником квартири №118, яка розташована над квартирою позивача.

Згідно ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов'язує.

Згідно ст.151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності житловий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточні і капітальні ремонт, утримувати в порядку при будинкову територію.

Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним Кодексом України.

Серед таких наслідків є також і обов'язок відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок неналежного утримання майна до якого відноситься інженерно-технічні мережі водопостачання та водовідведення.

З наданих позивачем доказів вбачається, що його майну заподіяна шкода у зв'язку з залиттям водою, яка протекла з розташованої поверхом вище квартири №118 відповідача ОСОБА_3

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Справа тривалий час знаходилася в провадженні суду. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 достеменно було відомо про справу, про поданий до неї позов, доказом цього є поштові повідомлення про отримання нею судових повісток 27.02.2014р., 27.05.2014р., 20.11.2014р., 11.12.2014р. (а.с.61, 70, 99, 104), а судові повістки про явку в суд 02.04.2014р. і 19.08.2014р. повернулися суду у зв'язку з ухиленням ОСОБА_3 від їх отримання, свідченням чого є відповідні записи працівників поштового відділення за місцем проживання відповідача. (а.с.64, 79,80).

Однак на протязі дев'яти місяців знаходження справи у провадженні суду ОСОБА_3 не подала суду жодного заперечення на позов, а отримавши 14.10.2014р. копію заочного рішення від 19.08.2014 року, подала заяву про перегляд заочного рішення, посилаючись при цьому лише на те, що не отримала повістку в судове засідання, і жодного заперечення не подала щодо суті позовних вимог і вирішення спору.

Оскільки суд належним чином повідомляв ОСОБА_3 про розгляд справи, наявні у справі письмові докази свідчать про недобросовісне здійснення нею своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов'язків, зокрема, передбачених ст.ст.10, 60, ч.2 ст.27, ст.77, ч.1 ст.131, п.4 ч.2 ст.229 ЦПК України, суд першої інстанції обґрунтовано постановив 24.12.2014 року ухвалу про залишення без задоволення заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення.

Ні в апеляційній скарзі, ні під час розгляду справи судом апеляційної інстанції відповідач та її представник не надали доказів, які б спростовували доводи позивача.

Разом з тим, частиною 2 статті 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Апеляційна скарга зведена лише до критики наданих позивачем доказів, до критичного відношення до висновків суду першої інстанції, однак доказів, які свідчили про відсутність вини власника квартири №118 ОСОБА_3 у залитті квартири позивача ОСОБА_4 апелянтом та її представником не надано.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: