Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя, посилаючись на те, що 28 серпня 1993 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. 12 вересня 1997 року відповідач в інтересах подружжя уклав договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, яку зареєстрував на себе.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Оскільки дана квартира є спільною власністю подружжя, а відповідач добровільно відмовляється поділити спільно нажите майно та визнати за позивачем право власності на 1/2 частку квартири, позивач змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

В свою чергу ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів, посилаючись на те, що за час шлюбу ним була приватизована земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку в смт. Запитів Кам'янка-Бузького району Львівської області, а 22 листопада 1997 року він отримав державний акт на право приватної власності на землю.

03 червня 2008 року вказана земельна ділянка була відчужена ним за договором купівлі-продажу за 160 116 гривень (еквівалент 33 000 доларів США). Частину від даної суми коштів в розмірі 10 000 доларів США було використано на купівлю автомобіля марки «KIA Cee'd», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

11 червня 2008 року було укладено договір купівлі-продажу автомобіля № ЛВ-0003428 з товариством з обмеженою відповідальністю «Український автомобільний холдинг». За договором вартість автомобіля становила 109 180 грн (еквівалент 23 225 доларів США). Перший внесок в сумі 10 000 доларів США було сплачено 18 червня 2008 року, який становив 43 % його вартості.

Для сплати решти вартості автомобіля було укладено кредитний договір від 18 червня 2008 року з відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» на суму 13 225 доларів США і цього ж дня було укладено договір поруки. Право власності на вищевказаний автомобіль було оформлено на ОСОБА_3, однак в силу ст. 57 СК України, 43% автомобіля є особистою приватною власністю ОСОБА_2 Кредит за автомобіль було виплачено до червня 2013 року за кошти, що були спільною сумісною власністю подружжя. Відтак, ОСОБА_2 належить 71,5 % вартості вказаного автомобіля.

У період з 23 вересня 2013 року по 04 жовтня 2013 року ОСОБА_2 перебував на лікуванні в м. Моршин, а після цього дізнався, що ОСОБА_3 без його згоди відчужила спірний автомобіль невідомій особі.

ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь 71,5 % вартості спірного автомобіля.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27 січня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку вказаної квартири.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

ОСОБА_2, не погоджуючись із вищезазначеними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувані ним судові рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким його зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова