У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення шкоди, завданої затопленням підвального приміщення; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - комунальне підприємство ЖКС «Хмельницький», про усунення перешкод у здійсненні права власності, відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення честі та гідності, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 18 червня 2010 року відбулося затоплення підвального приміщення по АДРЕСА_1, яке він орендує на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 21 серпня 2004 року № 95/70. Даний факт підтверджується актом огляду ділянки комунального підприємства ЖКС «Хмельницький» (далі - КП ЖСК «Хмельницький») від 18 червня 2010 року № 5. Зазначеним актом встановлено, що затоплення сталося у результаті недбалого користування сантехнічними приладами у приміщенні першого поверху, яке належить відповідачці ОСОБА_4 23 лютого 2011 року відбулося повторне затоплення вищевказаного приміщення з вини відповідачки, що підтверджується актом огляду ділянки КП ЖСК «Хмельницький» від 23 лютого 2011 року № 5 та встановлено, що в результаті потрапляння води в освітлювальні прилади приміщення сталося замикання електропроводки, у зв'язку з чим приміщення опинилося без світла. Позивач вказав, що внаслідок систематичного затоплення відповідачкою підвального приміщення йому було завдано шкоду, яку він просить стягнути з відповідачки.

ОСОБА_4 позов не визнала та подала зустрічний позов, який уточнила та просила зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у здійсненні нею права власності на належне їй приміщення, розташоване на першому поверсі будинку АДРЕСА_1, шляхом зняття самовільно встановленої рекламної конструкції; стягнути з ОСОБА_3 на її користь моральну шкоду в сумі 60 тис. грн, яка полягає у порушенні честі та гідності, оскільки відповідач розповсюджує відомості, які не відповідають дійсності, відносно того, що вона залила приміщення підвалу; стягнути витрати на юридичну допомогу в сумі 10 тис. грн, судові витрати в сумі 820 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 35 731 грн, судові витрати в сумі 487 грн 60 коп. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2014 року рішення районного суду скасовано та провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 надав відповідні докази на підтвердження свого позову, а ОСОБА_4 не довела свої позовні вимоги.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду та постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, виходив із того, що позивач ОСОБА_3 і відповідач ОСОБА_4 є фізичними особами - підприємцями, предметом спору є правовідносини, пов'язанні із залиттям приміщення, яке є нежитловим, та отримано ОСОБА_3 за договором оренди нежитлового приміщення і використовується для заняття підприємницькою діяльністю, а належне приміщення ОСОБА_4 також є нежитловим та надано нею в оренду, тому зазначений спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Проте такого висновку апеляційний суд дійшов із порушенням вимог процесуального закону.

Судами установлено, що відповідно до договору оренди нежитлового приміщення від 21 серпня 2004 року № 95/70 орендодавець - представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради передало орендарю - фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 у строкове платне користування нежилі приміщення загальною площею 134,3 кв. м, розташовані по АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію та витягу з державного реєстру ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем, яка як підприємець здає в оренду належне їй на підставі договору дарування від 15 серпня 2009 року нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, що підтверджується договорами оренди, укладеними нею 1 березня 2011 року і 1 березня 2014 року.

Предметом спору є залиття підвального приміщення, яке орендується фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 на підставі договору оренди нежитлового приміщення. Позивачем зазначено, що таке залиття відбулося внаслідок недбалого користування сантехнічними приладами у нежитловому приміщенні першого поверху, яке також здається в оренду фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 товариству з обмеженою відповідальністю фірма «Август».

Відповідно до п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» спір фізичної особи, яка має статус суб'єкта підприємницької діяльності, у цивільно-правових, житлових чи інших правовідносинах, що не має ознак господарського та не пов'язаний з господарською діяльністю, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Приписами ст. 15 ЦПК України чітко визначено компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ. Так, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Судом апеляційної інстанції не було звернуто уваги на доводи позивача про те, що ОСОБА_4 набула права власності на нежитлове приміщення як фізична особа, а не як фізична особа - підприємець.

Згідно із п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» у зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Отже, з урахуванням положень ст. 15 ЦПК України, ст. ст. 1, 12 ГПК України, спір, що виник між сторонами, не має ознак господарського і не пов'язаний з господарською діяльністю.

Ураховуючи викладене, оскаржувана ухвала судді апеляційного суду не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а справа направленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2014 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко