Ухвала

іменем України

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКасьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О.,Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Нобліс», про стягнення безпідставно отриманих коштів, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2011 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» 766 250 грн безпідставно отриманих коштів.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що за домовленістю він як поручитель сплатив банку 766 250 грн боргу за кредитним договором ТОВ «ВКФ «Нобліс» від 21 грудня 2007 року.

Однак договір поруки в письмовій формі не укладався, тому така угода є нікчемною і банк має повернути ці кошти як безпідставно отримані.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 листопада 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2014 року у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою відповідача на рішення апеляційного суду відмовлено на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

10 червня 2015 року постановою Верховного Суду України задоволено заяву ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та скасовано ухвалу суду касаційної інстанції, а справу направлено на новий касаційний розгляд.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог, тому підстав для задоволення позову немає.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що ці кошти отримано відповідачем без належних законних підстав, тому вони підлягають поверненню.

Скасовуючи ухвалу суду касаційної інстанції, Верховний Суд України виходив з того, що під час розгляду справи суд касаційної інстанції не застосував до спірних відносин статті 512, 526 та 528 ЦК України та не надав оцінку правовідносинам сторін, їх правам і обов'язкам відповідно до фактичних обставин справи.

Висновок щодо застосування норми права викладений у постанові Верховного Суду України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що 21 грудня 2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Нобліс» укладено договір, за яким банк надав товариству кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 3 000 000 грн.

Позичальник взяв на себе зобов'язання повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними шляхом перерахування коштів зі своїх поточних рахунків відповідно до п. 4.2.1 договору, а банк отримав право списувати кошти з поточного рахунку позичальника НОМЕР_1за умови настання строків виконання боржником грошових зобов'язань.

За усною домовленістю між боржником і кредитором ОСОБА_6 як поручитель сплатив банку 766 250 грн боргу товариства за договором кредиту, а саме за квитанціями від 29 грудня 2008 року - 250 000 грн; від 27 лютого 2009 року - 15 100 грн; 17 березня 2009 року - 420 000 грн і 21 квітня 2009 року - 81 150 грн.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд правильно виходив з позовних вимог про те, що спірні кошти сплачені позивачем як поручителем, за зобов'язаннями товариства перед банком за договором кредиту за усною домовленістю між ним, банком та товариством та запевненням його в можливості їх повернення за рахунок іпотечного майна (ч. 1 ст. 303 ЦПК України).

При цьому суд правильно встановив обставини справи про те, що між банком і товариством виникли відносини з договору кредиту, які мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України особисто боржником (ст. 526,ч. 1 ст. 527 ЦК України).

За змістом ст. ст. 511, 512 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою з підстав, зазначених у ст. 512 ЦК України, або шляхом покладення обов'язку боржником на третю особу виконати його зобов'язання перед кредитором, як передбачено ч. 1 ст. 528 ЦК України, і така можливість має бути передбачена договором чи законом.

Інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втрати права на майно боржника ч. 3 ст. 528 ЦК України.

Суд правильно виходив з того, що за усною домовленістю між ОСОБА_6, банком і товариством, на виконання зобов'язань товариства перед банком за договором кредиту ОСОБА_6 сплатив банку 766 250 грн, які зараховані на рахунок товариства, а потім списані на погашення його боргу, як плату поручителя за зобов'язаннями боржника, що зазначено в квитанціях на прийняття коштів.

А доказів на підтвердження покладення на ОСОБА_6 обов'язку виконати зобов'язання товариства та наявності інших, передбачених законом підстав для цього, у справі немає.

Враховуючи ці обставини, доводи позивача та докази у справі (квитанції про сплату позивачем коштів, як поручителем (а. с. 10-12), умови договору кредиту, в якому відсутні домовленості про можливість покладення обов'язку по виконанню зобов'язань боржника на іншу особу, суд зробив правильний висновок про те, що в цьому випадку ОСОБА_6 діяв як поручитель, за усним договором поруки, тому на ці стосунки мають поширюватись норми права, що регулюють такі відносини.

Разом з цим суд надав належну оцінку тим обставинам, що за змістом п. 2 ч. 1 ст. 208 та ч. 1 ст. 541 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особою щодо забезпечення виконання зобов'язань має укладатись у письмовій формі, а вчинений правочин без додержання письмової форми є нікчемним (ч. 2 ст. 547 ЦК України) і недійсним з моменту його укладення (ч. 2 ст. 215 ЦК України), тому до нього мають бути застосовані наслідки, передбачені ч. 2 ст. 216, ст. 1212 ЦК України, а саме повернення позивачу сплачених ним коштів.

Суд правильно застосував норми матеріального права, що регулюють ці відносини, ухвалив правильне рішення про задоволення позову з додержанням норм процесуального права.

До такого висновку приходить суд касаційної інстанції з урахуванням позиції Верховного Суду України, викладеній у його постанові № 6-15цс15 від 10 червня 2015 року, виходячи з позовних вимог ОСОБА_6, на підставі оцінки правовідносин сторін, їх прав і обов'язків відповідно до фактичних обставин справи, і таке рішення не суперечить цій позиції.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337, 344, 345, ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відхилити, рішення апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді: В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко