Справа № 642/8107/14-ц
Провадження № 2/642/345/15
І м е н е м У к р а ї н и
02 грудня 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова
у складі головуючого судді Вікторова В.В.,
за участю секретаря Лозоватої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною приватною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя, -
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем ОСОБА_2 вона познайомилась в 2007 році та з січня 2008 року вони почали мешкати однією сім'єю, але без реєстрації шлюбу, у гуртожитку по вул. Червоноармійська, 11, кімната № 20. З цього часу і до офіційного укладення шлюбу вони вели спільне господарство, відпочивали разом, відвідували спільних друзів, спілкувалися з батьками. Друзі сприймали їх як сімейну пару. В лютому 2009 року вони за власні кошти придбали квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_2, яку оформили на ім'я відповідача. В грудні 2009 року, після того, як вони закінчили всі ремонтні роботи в квартирі та облаштували її, вони вселилися та з цього часу постійно в ній проживали. Всі борги, які виникли під час купівлі квартири та проведення ремонтних робіт, вони віддавали разом. Крім того, в цей період її доходи були значно більшими за доходи відповідача. Враховуючи, що в період з січня 2008 року до офіційного укладення шлюбу вони з відповідачем мали спільний побут, вели сумісне господарство, виконували обов'язки щодо утримання один одного, мали спільне місце проживання, його спільно утримували, мали серйозні наміри щодо подальшого спільного життя і асоціювали себе як родину та складали таке ж враження у суспільства та інших осіб поруч з якими мешкали, разом працювали, спілкувалися, вважає за необхідне в судовому порядку встановити факт проживання її та відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу.
У судовому засіданні позивач та її представники неодноразово подані уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві.
Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено наступне.
12 червня 2009 року в Мереф'янській міській раді Харківського району Харківської області був укладений шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1, актовий запис № 52.
Вищезазначене встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05.11.2014 року, яким шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Рішення набрало законної сили 17.11.2014 року (т. 1, а.с. 122).
Відповідно вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Від шлюбу народилася донька, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ВЛ № 204116, виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 390 (т. 1, а.с. 9).
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України судом може бути встановлено факт проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без шлюбу.
Статтею 74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Згідно роз'яснень, що містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Так, позивач в останній редакції уточненої позовної заяви та у судових засіданнях просила встановити факт її проживання із відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2008 року по 12.06.2009 року.
В підтвердження факту проживання однією сімєю позивачка надала суду численні фотокартки, які підтверджують сімейні стосунки між нею та відповідачем протягом тривалого часу. Достовірність даних фотознімків не оспорювалась (т. 1, а.с. 105-111).
Крім того, у судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які підтвердили факт спільного проживання сторін в період з січня 2008 року до офіційного укладення шлюбу.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що позивачку ОСОБА_1 знає з 2001 року, коли вона працювала завідуючою гуртожитку за адресою: м. Харків, вул. Червоноармійська, 11. На той час ОСОБА_1 проживала в даному гуртожитку. З кінця 2006 року та напочатку 2007 року ОСОБА_2 став ночувати у ОСОБА_1 та у 2007 році почав жити разом з ОСОБА_1 у гуртожитку, потім одружилися та виїхали з гуртожитку, коли купили квартиру у смт. Пісочин Харківського району Харківської області.
Свідок ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_1 вона знає з 2001 року. Вони разом працюють та мешкали у гуртожитку. Станом на теперішній час вона продовжує мешкати в даному гуртожитку. ОСОБА_2 вона знає з 2007 року, коли він приходив до ОСОБА_1 та з 2007 року став проживати у неї. Вона разом з ними відпочивала. З приводу придбаної квартири у смт. Пісочині їй нічого не відомо.
Свідок ОСОБА_5 у судовому засідання пояснила, що ОСОБА_1 вона знає з 2003 року та проживали разом у гуртожитку, до якого вона разом з чоловіком переїхала у грудні 2007 року. Їй віддомо, що з 2007 року ОСОБА_2 мешкав разом з ОСОБА_1 у гуртожитку. Потім вони разом переїхали у квартиру, яка знаходиться у смт. Пісочині. За які кошти була придбана дана квартира їй не відомо.
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що вона є хрещеною доньки ОСОБА_1. З 07.12.2007 року вона знає ОСОБА_1 Разом працювали. ОСОБА_2 знає з грудня 2007 року, коли він почав разом жити з позивачкою. Їх завжди вважала сім'єю. До 2009 року вони проживали у гуртожитку, а потім переїхали у квартиру в смт. Пісочині. В кінці 2008 року вона дала у борг ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 30 000 грн. на придбання квартири.
Свідок ОСОБА_8 пояснила, що є рідною сестрою ОСОБА_1 Відповідача вона знає з 2007 року. Знала також, що її сестра та відповідач працювали разом на Південній залізниці. Їх вважала родиною. У червні 2009 року вони одружилися. До одруження вони разом купували квартиру. Вона та її батьки давали 20 000 грн. у грудні 2007 року або у січні 2008 року.
Суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_10, який пояснив, що разом з дружиною у грудні 2007 року переїхали до гуртожитку, де напочатку 2008 року або взимку або восени він познайомився з позивачкою. Відповідач приїздив до неї два або три рази на неділю, а з літа 2009 року почав проживати разом з ОСОБА_1. Дані покази свідка є неконкретними, містять суперечності з поясненнями вищевказаних свідків
Таким чином, з пояснень вищевказаних свідків встановлено, що в період з 01.01.2008 року по 12.06.2009 року, тобто до моменту реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мешкали разом, мали спільний побут, вели сумісне господарство, виконували обов'язки щодо утримання один одного, асоціювали себе як родину, в результаті чого можно зробити висновок, що між сторонами в зазначений період існували усталені відносини, притаманні подружжю, та позов в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2008 року по 12 червня 2009 року підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до п. 22-25, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Судом у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира № 70 по вул. ОСОБА_11, 2 в смт. Пісочин Харківського району Харківської області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 19 лютого 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 1125 (т. 1, а.с. 124-127).
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_2 був зареєстрований автомобіль «Lexus RX300», держ.номер АХ3330СМ (т. 1, а.с. 82).
Згідно рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 04.10.2012 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на самовільно реконструйовані (переобладнані нежитлові приміщення у житлові) квартири та приміщення квартирного багатоповерхового житлового будинку літ. «А-5» по вулиці Золочівській, 14 у м. Харкові, а саме на квартири № 59, 69,78, 86, 88 (т. 2, а.с. 114-116).
Вищевказане майно позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя та поділити його. Однак, дана вимога позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Так, квартира № 70 по вул. ОСОБА_11, буд. 2 в смт. Пісочин Харківського району Харківської області як зазначалось вище відповідно договору купівлі-продажу від 19 лютого 2009 року була придбана ОСОБА_2
Відповідно до постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.10.2013 року по справі № 6-79цс13, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Згідно із правовою позицією висловленою судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 25.12.2013 року по справі № 6-135цс13, суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сімєю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.
Згідно із правовою позицією висловленою Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 11.03.2015 року по справі № 6-211цс14, сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_12 пояснив суду, що гроші на придбання квартири відповідачу він надав особисто, які він зняв з власного депозиту у банку. Після оформлення договору купівлі-продажу, з метою забезпечення повернення відповідачем грошей, на його ім'я останнім було складено заповіт.
Зазначені дані цілком було підтверджено свідком ОСОБА_13, яка у судовому засіданні пояснила, що свого часу до неї звернувся батько відповідача - ОСОБА_12 з проханням допомогти підібрати недорогий варіант придбання квартири, що й було нею зроблено. Перед початкам оформлення угоди, ОСОБА_14 зняв гроші з свого власного банківського рахунку і хоча договір купівлі-продажу оформлявся на ім'я ОСОБА_2 гроші продавцю в іноземній валюті безпосередньо сплатив ОСОБА_14 Дивлячись на ту обставину, що ОСОБА_12 дуже переживає за сплачені гроші, вона рекомендувала відповідачу оформити заповіт на ім'я батька. З ОСОБА_1 вона не знайома.
Крім того, зазначені обставини були підтверджені свідком ОСОБА_15, який пояснив суду, що був свого часу запрошений ОСОБА_14 бути присутнім при укладанні договору купівлі-продажу квартири, бо мав неодноразово справи з нерухомістю. Під час укладання були присутні з одного боку відповідач ОСОБА_2, його батько ОСОБА_14, ОСОБА_13 та він, а з іншого боку були присутні продавець та її син. Гроші продавцю, через її сина, передав ОСОБА_14, адже молодий чоловік по перше перерахував їх, а тільки потім передав жінці.
27 березня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу був посвідчений заповіт, відповідно якого ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробив розпорядження належні йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_3 та квартиру № 70 по вул. ОСОБА_11 № 2 в смт. Пісочин, Харківського району Харківської області, заповів ОСОБА_12 (т. 1, а.с. 206).
Таким чином, у судовому засіданні відповідачем доведений той факт, що квартира № 70 по вул. ОСОБА_11 № 2 в смт. Пісочин, Харківського району Харківської області була придбана за кошти його батька, ОСОБА_12
Доказів того, що позивач матеріально приймала участь у придбанні спірної квартири надано не було. А до пояснень свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_16 стосовно того, що вони давали у борг ОСОБА_1 грошові кошти саме на придбання квартири № 70 по вул. ОСОБА_11 № 2 в смт. Пісочин, Харківського району Харківської області, суд ставиться критично, оскільки ОСОБА_8 є рідною сестрою позивачки, а ОСОБА_7 хрещеною доньки позивачки та вони зацікавлені у вирішенні справи на користь позивача. Жодного документу на підтвердження факту передачі ними грошових коштів позивачці суду надано не було.
Крім того, як зазначалось вище згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_2 був зареєстрований автомобіль «Lexus RX300», держ.номер АХ3330СМ, номер кузова НОМЕР_2, який позивач просить поділити.
Відповідно довідки-рахунок серії ВІА № 618449 автомобіль «Lexus RX300» 30 вересня 2014 року був проданий (т. 1, а.с. 236).
Згідно повідомлень заступника начальника УДАІ ГУМВС України в Харківській області відповідно за вих. № 52/9957 від 23.10.2014 року та за вих. № 52/1318 від 16.02.2015 року транспортні засоби за ОСОБА_2 зареєстровані не значаться (т. 1, а.с. 193, 235).
За змістом ч. 2 ст. 68 СК України, розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Згідно роз'яснень, що містяться в п. 30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
У судовому засіданні встановлено, що автомобіль «Lexus RX300», держ.номер АХ 3330 СМ, було відчужено подружжям у період знаходження їх у шлюбі. Належних та допустимих доказів з приводу того, що спірний автомобіль було продано відповідачем без згоди позивача та, що відповідач діяв не в інтересах сім'ї суду надано не було, тому поділу даний автомобіль не підлягає.
Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ним в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі суди мають застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Таким чином, в порушення вимог ч. 5 ст. 71 СК України суду не надано було доказів згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, у зв'язку з чим вимоги позивача в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 грошової компенсації своєї частини майна у розмірі ? частини від вартості спільного майна подружжя автомобіль «Lexus RX300», держ.номер АХ 3330 СМ, у розмірі 182 959,88 грн. згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 5178 від 16.06.2015 року (т. 1, а.с. 225-228) задоволенню також не підлягають.
Також судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належали приміщення квартирного багатоповерхового житлового будинку літ. «А-5» по вулиці Золочівській, 14 у м. Харкові, а саме на квартири № 59, 69,78, 86, 88 .
Відповідно нотаріально засвідченої заяви від 17.12.2012 року ОСОБА_1 надала згоду відповідачеві ОСОБА_2 на продаж та укладання договорів купівлі-продажу вищевказаних квартир (т. 1, а.с. 160).
Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
В той же час, з отриманих на запит суду з Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції витягів з Державного реєстру прав на нерухоме майно, а також з отриманих копій реєстраційних справ на приміщення №№ 59, 69, 78, 88 в будинку по вул. Золочівській, 14 у м. Харкові вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстроване право власності лише на квартиру № 88 першого поверху по вул. Золочівській, 14 у м. Харкові. Інші квартири були відчужені відповідачем за згодою позивача (т. 2, а.с. 2, 4, 6, 8, 10, 37-118), у звязку з чим дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу по ? частини за кожним.
Частинами 1, 3 статті 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.
Так, позивачем при подачі позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 3 409 грн., що підтверджується оригіналом квитанції № НОМЕР_3 від 19.09.2014 року (а.с. 1).
Крім того, по справі була призначена судова автотоварознавча експертиза, оплату якої було покладено на позивача. Із супровідного листа Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_17 за вих.№ 5178 від 16.06.2015 року, який знаходиться в матеріалах справи у т. № 1, а.с. 224, вбачається, що вартість експертизи у сумі 1 845 грн. сплачена.
Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Як вбачається з матеріалів даної цивільної справи, в матеріалах на час винесення рішення суду містився лише оригінал квитанції про сплату позивачем судового збору. Документального ж підтвердження витрат за проведення експертизи позивачем не надано.
У зв'язку з цим та з урахуванням того, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача лише судовий збір у розмірі 3 409 грн.
Крім того, ухвалою суду від 18.09.2014 року був накладений арешт на квартиру АДРЕСА_4, арешт на приміщення 1 поверху № 59, 69, 78, 86, 88 у буд. № 14 по вул. Золочівська у м. Харкові, а також арешт на автомобіль Lexus, державний номер НОМЕР_1 (а.с. 25-26).
Відповідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.
У зв'язку з тим, що станом на день винесення судового рішення автомобіль Lexus, державний номер НОМЕР_1, а також приміщення 1 поверху № 59, 69, 78, 86 у буд. № 14 по вул. Золочівська у м. Харкові знаходяться у приватній власності інших осіб, суд вважає за необхідне зняти арешт із зазначеного майна, а також зняти арешт з квартири АДРЕСА_4, оскільки дана квартира не була визнана спільної сумісною власністю подружжя.
На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 3, 21, 36, 60, 68, 71, 74 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, ст. ст. 3, 10-11, 57-64, 79, 88, 154, 212, 214, 215, 256 ЦПК України, ст. 365, 182 ЦК України, суд-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною приватною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити частково.
Встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 01 січня 2008 року по 12 червня 2009 року.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_5, загальною площею 19,6 кв.м.
Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по ? частині кожному квартири АДРЕСА_5.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_5, витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654 ( три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривень.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Зняти арешт, накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 18.09.2014 року на квартиру АДРЕСА_4, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_4, який мешкає за адресою: АДРЕСА_6.
Зняти арешт, накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 18.09.2014 року, на приміщення 1 поверху № 59, 69, 78, 86 у буд. № 14 по вул. Золочівська у м. Харкові, що належали на праві приватної власності ОСОБА_2.
Зняти арешт, накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 18.09.2014 року, на автомобіль Lexus RX 300, 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, тип кузова легковий універсал-В, державний номер НОМЕР_1, що належав на праві приватної власності ОСОБА_2.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Харкова.

Суддя В. В. Вікторов