Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Бородіні А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості та пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості та пені за несвоєчасне виконання забов»язань за кредитним договором посилаючись на те, що 17 квітня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №056. За умовами кредитного договору відповідачу ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 70000 доларів США на строк до 01.04.2018 року. Даний кредит надавався на ремонт житлової нерухомості. Станом на 04.08.2014 року виникла прострочена заборгованість у розмірі 7441,52 доларів США. За умовами договору в разі несвоєчасної сплати процентів та повернення кредиту (частини кредиту) банк має право вимагати дострокове повернення кредиту.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просять суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредобанк» суму заборгованості та пені в розмірі 39581,69 доларів США. Проти задоволення зустрічного позову заперечує з підстав викладених в письмових поясненнях.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що даний договір є нікчемним, оскільки він є споживчим, а станом на 2008 рік законодавством України заборонено було видавати кредити на споживчі цілі в валюті. Зустрічний позов визнає.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав по-перше, з тих підстав, що кредит є споживчим, а тому він не міг бути виданий в валюті. А по-друге, позов по відношенню до відповідача 2 не підлягає задоволенню, оскільки порука є припиненою. Відповідачем 2 подано до суду зустрічний позов про визнання поруки припиненою з тих підстав, що по-перше, позивачем по відношенню до ОСОБА_2 пропущений шестимісячний строк позовної давності для звершення до суду, а по-друге, в зв»язку з укладання додаткової угоди до кредитного договору, збільшився обсяг відповідальності поручителя.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 17 квітня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №056 (а.с.6-8). За умовами кредитного договору відповідачу ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 70000 доларів США на строк до 01.04.2018 року (п.2.1 кредитного договору).

Пунктом 2.2. передбачено, що кредит видається на ремонт житлової нерухомості - двокімнатної квартири на вторинному ринку, за адресою: АДРЕСА_1.

29.02.2009 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору № 056 від 17.04.2008 року (а.с.10), відповідно до умов якого пункт 4.1. кредитного договору викладений в новій редакції.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач виконав свої обов'язання перед відповідачем ОСОБА_1, а саме: ОСОБА_1 О. було надано кредитні кошти, що підтверджується копією меморіального ордеру № 425426 від 18 квітня 2008 року (а.с.11).

Свої ж зобов'язання за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 не виконує належним чином. Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору у відповідача ОСОБА_1 станом на 04.08.2014 року виникла заборгованість по кредитному договору у розмірі 7441,52 долар США, яка складається з: простроченої заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4928 доларів США, прострочених відсотків по кредиту в розмірі 2513, 52 доларів США (а.с.42-45).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

15.07.2014 року банком була направлена письмова вимога про дострокове виконання зобов»язань за кредитним договором, відповідно до якої банк вимагає здійснити сплату нарахованої пені за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань за кредитним договором до 15.08.2014 року. В разі непогашення суми заборгованості у повному обсязі у термін до 15.08.2014 року ПАТ «Кредобанк» розпочне процедуру примусового стягнення заборгованості у встановленому чинним законодавством порядку (а.с.56-57).

З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідачем ОСОБА_1, між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки від 23 лютого 2009 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов»язується відповідати перед ПАТ «Кредобанк» за виконання ОСОБА_1 зобов»язань в повному обсязі (повернення кредиту, оплати процентів та комісії за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок) за кредитним договором № 056 від 17.04.2008 року, укладеним між Боржником та Кредитором (а.с.46).

Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Наполягаючи на зустрічному позові представник ОСОБА_2 пояснив, що по-перше, уклавши додатковий договір між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредобанк» фактично збільшився обсяг відповідальності поручителя. А по-друге, порука є припиненою в зв»язку із пропуском шестимісячного строку позовної давності.

Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

У п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Укладаючи додатковий договір № 1 до кредитного договору № 056 від 17.04.2009 року ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 змінили умови кредитного договору, які не були узгоджені з поручителем внаслідок було змінено графік погашення кредиту, який раніше передбачав сплату тіла кредиту рівними частками, а внаслідок укладення додаткового договору, розмір сплати тіла кредиту в різні часи є неоднаковим, а в останній період з лютого 2011 року по квітень 2018 року різко збільшується з 146 доларів США до 704 доларів США. Крім цього, пунктом 3 додаткового договору передбачено, що за внесення змін до кредитного договору позичальник сплачує банку, в порядку та строки, визначені тарифами банку, комісію в розмірі 0,2 % від суми залишку заборгованості за внесення змін в умови кредитування.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

За таких обставин, суд вважає, що договір поруки є припиненим з підстав збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Що стосується того, що порука припинена в зв»язку з тим, що банком пропущений шестимісячний строк звернення до суду то слід зазначити наступне.

Згідно вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права банку на повернення кредиту достроково.

Відповідно до п.7.1. кредитного договору № 056 від 17.04.2008 р., укладеного між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 договір набуває чинності з дня підписання його обома сторонами та діє до повного виконання ними своїх зобов»язань.

За змістом п.1.1 договору поруки від 23.02.2009 р. поручитель зобов'язується відповідати в повному обсязі перед кредитором (повернення кредиту, оплати процентів та комісії за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок) за кредитним договором № 056 від 17.04.2008 року, укладеним між Боржником та Кредитором

Згідно п.2.5 цього договору, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Як вбачається з роз'яснень, викладених у п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до ч.4 ст.559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Пунктом 4.9 передбачено, що банк у випадках, передбачених п.2.9. цього договору (несвоєчасної сплати процентів та/або повернення кредиту (частини кредиту) вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє позичальника.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за кредитним договором виникла ще 01.10.2013 року, що не оспорюється сторонами. Таким чином, з цього часу у позивача виникло право пред»явлення вимоги до поручителя. Шестимісячний термін пред»явлення вимоги до поручителя закінчився 01.04.2014 року, а з позовом до суду позивач звернувся лише 15.10.2014 року, тобто після спливу шестимісячного строку. З вимогою же до ОСОБА_2 банк звернувся лише 15.07.2014 року. А тому порука є припиненою і з цих підстав також.

Що стосується посилання відповідача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 на той, факт, що споживчий кредит не може бути виданий в іноземній валюті то слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчими актами, що встановлюють право банку здійснювати операції в іноземній валюті, є: Закон України «Про банки і банківську діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Закон України «Про Національний банк України». Зазначені нормативні акти визначають, що банк має право здійснювати свою діяльність на підставі виданої НБУ ліцензії.

27 січня 2006 року Національним банком України видано ВАТ «Кредобанк» банківську ліцензію № 43 на право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, та письмовій Дозвіл № 43-2 на право здійснювати операції з валютними цінностями.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 ГК України ліцензія - це документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності за умови виконання ліцензійних умов. Відносини, пов'язані з ліцензуванням певних видів господарської діяльності, регулюються законом. Законом України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії, банківська ліцензія надається Національним банком України. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Частиною 1 ст. 49 цього Закону передбачено, що розміщення залучених коштів від свого імені визнається кредитною операцією. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», коштами є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Таким чином, відповідно до положень Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк на підставі банківської ліцензії має право здійснювати кредитування в іноземній валюті.

Таким чином, банк має право здійснювати операції з іноземною валютою, у тому числі операції з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від Національного банку банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, а тому вираження в іноземній валюті грошового зобов'язання за кредитним договором відповідає вимогам законодавства.

Позиція щодо правомірності надання кредитів в іноземній валюті на підставі саме генеральної ліцензії також підтверджена іншими нормативними актами Національного банку України, який відповідно до ст. 44 Закону України «Про Національний банк України» діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. За наявністю генеральної ліцензії Національного банку України на здійснення кредитних операцій з розміщення валютних коштів на внутрішньому ринку України банк має право надавати кредити в іноземній валюті резидентам України - господарюючим суб'єктам приватної форми власності.

Таким чином, банк має право на постійній основі здійснювати діяльність з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від Національного банку України банківської ліцензії та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій без отримання індивідуальної ліцензії.

ПАТ «Кредобанк» отримав від Національного Банку України банківську ліцензію № 43 на право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, та письмовій Дозвіл № 43-2 на право здійснювати операції з валютними цінностями, що є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», тому використання банком і позичальником іноземної валюти як засобу платежу за кредитним договором відповідає вимогам чинного законодавства.

Таким чином, з викладеного вбачається, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині дострокового стягнення з відповідача ОСОБА_1 суми заборгованості та пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за кредитним договором в розмірі 39581,69 доларів США. Спору щодо суми стягнення у сторін немає. Також підлягає задоволенню зустрічний позов.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

На день постановлення рішення суду курс офіційний курс долара США по відношенню до української гривні становить 2377,1263 грн. за 100 доларів США.

А тому, з врахуванням курсу долара США стягненню з ОСОБА_1 підлягає сума в розмірі 940 856 грн. 77 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому, підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача сплачений в дохід держави судовий збір в сумі 3654 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 192, 251, 252, 533, 543, 554, 559, 1050 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 44 Закону України «Про Національний банк України», ППВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 10,11, 58, 60, 88, 208, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості та пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за договором кредиту від 17.04.2008 року в сумі 39 581, 69 доларів США, що еквівалентно 940 856 грн. 77 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» 3654 грн. судового збору.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою задовольнити.

Визнати припиненою поруку за договором поруки від 23 лютого 2009 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_2.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя