Апеляційний суд Житомирської області
Справа №0614/3290/2012 Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А.О.
Категорія 6 Доповідач Заполовський В. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Забродського М.І., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Малинське районне комунальне підприємство з технічної інвентаризації Житомирської області про знесення самочинного будівництва, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 21 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Зазначала, що згідно договору дарування вона є власником 27/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1. Крім неї одним із співвласників даного будинку є ОСОБА_2 Остання здійснила самочинне будівництво добудови до будинку без отримання відповідних дозвільних документів та зазначена будівля частково займає належну їй земельну ділянку. Тому вважає, що дане самочинне будівництво порушує її права, оскільки проводиться на належній їй частині земельної ділянки, без її письмової згоди на здійснення такої прибудови, а також спричиняє вищий від встановленого чинними нормами рівень затінення її кімнат.

За наведених обставин та після уточнення позовних вимог ОСОБА_1 просила постановити рішення суду, яким зобов'язати ОСОБА_2 знести самочинно збудовану добудову до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 за власний рахунок.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 21 березня 2014 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Зокрема зазначає, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, допущено грубе порушення норм процесуального права, а також залишено без розгляду частину її вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За змістом ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил право на звернення до суду з вимогою про знесення самочинного будівництва має відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування.

В пунктах 4, 17, 22, 24 постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року „Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України" (про правовий режим самочинного будівництва) роз'яснено, при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Отже з вимогою про знесення самочинного будівництва може звернутись будь-яка особа, яка доведе порушення свого права.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 27/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 (а.с. 22-26).

Крім того, згідно до державного акту, законність якого оскаржена в іншій справі, ОСОБА_1 за цією ж адресою належить земельна ділянка площею 0,0557га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 20-21 т.1, а.с.125 т.2).

Також, одним із співвласників вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями є ОСОБА_2, якій належить 42/100 частки цього ж будинку (а.с. 44-45 т.1). Остання згідно державного акту є власником земельної ділянки площею 0,0575га з цільовим призначенням для обслуговування будинку господарських будівель і споруд (а.с. 59 т.1).

Рішенням виконавчого комітету Малинської міської ради № 187 від 25.06.2008 року ОСОБА_2 отримала дозвіл на здійснення прибудови до своєї частини будинку (а.с. 9-10, 12 т.1) та розробила відповідну технічну документацію (а.с. 47-49 т.1). Проте ОСОБА_2 розпочала будівельні роботи по зведенню добудови без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, як це передбачено Постановою КМУ від 13 квітня 2011 р. № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» (а.с. 73-74 т.1).

Отже здійснена ОСОБА_2 прибудова, як правильно вважав суд першої інстанції, є самочинним будівництвом (а.с. 17).

Заявляючи вимоги про знесення вказаного самочинного будівництва, ОСОБА_1 посилалася на те, що цим будівництвом порушені її права, оскільки будівництво здійснюється без отримання відповідних дозвільних документів; зазначена будівля частково займає належну їй земельну ділянку, а також спричиняє вищий від встановленого чинними нормами рівень затінення її кімнат.

Проте, як обґрунтовано визнав суд першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач не довела обставин, на які посилалась як на підставу своїх вимог. Тобто не довела, що саме будівництво прибудови до будинку негативно впливає на коефіцієнт природного освітлення в її кімнатах, а також, що самочинне будівництво здійснюється частково на її земельній ділянці.

Не надано позивачем доказів на підтвердження своїх вимог та не добуто таких і в процесі апеляційного розгляду справи.

Так, за клопотанням позивача в процесі апеляційного розгляду справи була призначена та проведена будівельно-технічна експертиза №20/02-2015 від 20.02.2015 року. Згідно даного висновку експертом визначено, що добудова ( літера «В» ) до житлового будинку АДРЕСА_1 займає частину земельної ділянки, яка згідно державного акту серії НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 та не накладається на межі ділянки ( а примикає до межі), що зображені на кадастровому плані складеним Малинським міським комунальним підприємством «Земельно-кадастрове бюро». Накладення на ділянку має «Г» подібну конфігурацію в плані та площу 11,2 кв.м. (а.с.46 - 71 т.2).

Тобто, по питанню зайняття чи не зайняття самовільним будівництвом земельної ділянки позивачки вказаним висновком дані два варіанти відповіді. А саме: в одному варіанті визначено, що спірна будівля не накладається на межі ділянки позивачки, а примикає до межі, в іншому варіанті про накладення будівлі на ділянку позивачки.

Згідно пояснень експерта в судовому засіданні, при проведенні даної експертизи та дачі вище наведеного висновку він керувався державним актом про право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_1, а також технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_1, виконаною Малинським міським комунальним підприємством „Земельно-кадастрове бюро".

Проте, як свідчить лист Малинського міського комунального підприємства „Земельно-кадастрове бюро", в 2011 році при виготовленні технічної документації із землеустрою ОСОБА_1 вказаним підприємством було допущено технічну помилку, в результаті якої було видано державний акт на право власності на земельну ділянку в розмірі 0,0557 га, хоча фактично останній належить земельна ділянка розміром 0,0462 га.

Про наявність такої помилки в технічній документації була проінформована ОСОБА_1, однак заходів щодо оновлення технічної документації із землеустрою не вжила, нову документацію не замовила (а.с.101 - 104 т.2).

Про ці обставини, а саме про наявність помилки в технічній документації при видачі державного акта про право власності на земельну ділянку, ОСОБА_1 при призначенні за її клопотанням вище вказаної будівельно-технічної експертизи апеляційний суд не повідомила, що в свою чергу вплинуло на зроблений експертом вище наведений висновок.

Враховуючи наведене, оцінивши висновок експерта за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України колегія суддів не бере його до уваги, оскільки ним достовірно не підтверджено, що спірна будівля частково побудована на земельній ділянці ОСОБА_1

Крім того, цим же висновком експерта визначено, що добудовою погіршено природне освітлення в кімнатах позивачки.

Вказаний у зазначеній частині висновок колегія суддів також не бере до уваги, оскільки він зроблений експертом лише на підставі листа Малинської районної санітарно-епідеміологічної станції від 15.10.2012 року №3/01-1232, без проведення відповідних досліджень в процесі проведення експертизи. Водночас, відповідно до листа Малинського міжрайонного управління Головного управління держсанепідемслужби у Житомирській області від 10.04.2015 року, приєднаного до матеріалів справи, слідує, що згідно лабораторних досліджень рівні природного освітлення в кімнатах ОСОБА_1 відповідають вимогам ДБН В.25.28-2006 „Природне і штучне освітлення" (а.с.126 т.2).

Інших доказів, які б свідчили про порушення самовільним будівництвом прав позивачки останньою суду не надано та таких не добуто, як і не заявлено останньою будь-яких клопотань з цього приводу, хоча про наявність такого права останній було роз'яснено судом. Зокрема, позивач та її представник в судовому засіданні апеляційного суду заперечили про задоволення клопотання відповідача про проведення повторної експертизи.

Не свідчить про порушення прав позивача також і доводи останньої про проведення ОСОБА_2 будівельних робіт по зведенню добудови без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, оскільки позивач не є суб'єктом звернення до суду із позовом про знесення самовільної будови з наведених підстав, а таким є орган державної влади або місцевого самоврядування, як передбачено ч.7 ст.376 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів визнає, що позивач не довела про порушення її прав проведеним ОСОБА_2 будівництвом добудови до будинку, а тому її вимоги про знесення вказаної будівлі є необґрунтованими та не можуть бути задоволені.

Доводи ОСОБА_1, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, є необґрунтованими та такими, що не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 21 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді