АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

22 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Левцунові І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5, треті особи: Управління - служба у справах дітей Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради, СГІРФ Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку та зустрічним позовом ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, третя особа: Управління - служба у справах дітей Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття їх з реєстрації та виселення з квартири /а.с. 3-6/.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала та звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення її та малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 до квартири АДРЕСА_1, та передачі ключів від вхідних дверей квартири /а.с. а.с. 45-55/.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.03.2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено у повному обсязі, зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково, усунуто ОСОБА_4 та малолітньому ОСОБА_5, в інтерес якого вона діє, перешкоди у користуванні житловим приміщенням та вселено їх у квартиру АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с. 96-100/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати, та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічних позовних вимог - відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с. 104-108/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України та ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Таким чином, при вирішенні питання про втрату права користування житлом члена сім'ї власника житла з'ясуванню підлягає як термін його відсутності, так і поважність причин такої відсутності.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власницею квартир АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі продажу від 23.04.2010 року, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «ДМБТІ» Дніпропетровської області /а.с. 18, 19/.

Згідно довідки КП ЖЕП № 8 Дніпропетровської ради від 28.04.2014 року в квартирі зареєстровані власниця квартири ОСОБА_2, її онук ОСОБА_3, дружина онука ОСОБА_4 та їх син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.7/.

У червні 2010 року до ОСОБА_2 звернувся її онук ОСОБА_3 з проханням про тимчасове вселення його та його сім'ї до належної їй квартири та реєстрації в цій квартирі, посилаючись на те, що їм немає де жити, реєстрація їм була потрібна для відомостей за містом роботи та для влаштування дитини до дошкільного закладу. Відповідачі пообіцяли, що за першою вимогою виселяться з квартири та знімуться з реєстрації. На цей час ОСОБА_2 має намір продати квартиру оскільки у силу похилого віку не може її утримувати та сплачувати комунальні платежі, крім того, гроші необхідні їй для подальшого існування та придбання ліків. Відповідачі не порадившись з нею почали на свій розсуд переставляти речі та меблі в квартирі, що створює їй незручності. З вересня 2013 року вона просить відповідачів виселитися та знятися з реєстрації, але мирним шляхом це питання вони вирішити не можуть.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.10.2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано /а.с. 72/.

ОСОБА_4 позов не визнала та 03.10.2014 року звернулася до суду з зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення її та малолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 до квартири АДРЕСА_1, та передати ключі від вхідних дверей квартири так як в травні 2014 року її чоловік ОСОБА_3 та свекор ОСОБА_6 проти її волі, вивезли її та малолітню дитину, а також частину їх речей в орендовану квартиру.

При таких обставинах суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, а позовні вимоги ОСОБА_4 за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав належної оцінки наданим нею доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Щодо посилань в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те, що на цей час, її онук добровільно знявся з реєстрації, виселився з її квартири, та розірвав шлюб з ОСОБА_4, а тому ОСОБА_4, як колишня дружина її онука, підлягає зняттю з реєстрації в квартирі, то з ними погодитися неможна, так як суд першої інстанції розглядав справу в межах позовних вимог, а такі вимоги ОСОБА_2 не заявляла.

Щодо посилань ОСОБА_2 що реєстрація ОСОБА_4 та дитини порушує її права власника, то з ними також погодитися неможна.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов'язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування, виселення із займаного приміщення та інше).

У зв'язку із цим, відповідно до ст. 16 ЦК України саме по собі заявлення вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання чи скасування реєстрації можливе лише під час вирішення спору про право.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.