У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: кредитна спілка «КС Володар», товариство з обмеженою відповідальністю «Траєкторія», про визнання договору поруки та розписки недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24 жовтня 2007 року між нею та кредитною спілкою «КС Володар» (далі - КС «КС Володар») було укладено договір кредиту, згідно з умовами якого останній надав позивачу кредит у сумі 600 000 грн. з кредитною ставкою 19% річних зі строком повернення до 24 жовтня 2009 року. 24 жовтня 2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами укладено договір іпотеки земельної ділянки площею 0,0836 га. Крім того, поручителем за вказаним кредитним договором виступає товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Траєкторія». Також, 24 жовтня 2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_5, який діяв на підставі договору доручення від 1 жовтня 2007 року від імені та в інтересах КС «КС Володар» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки. Відповідно до умов договору, останній несе обмежену відповідальність в частині погашення заборгованості за договором кредиту, що не перевищує 1700 000 грн. Згідно розписки від 27 травня 2010 року ОСОБА_5 отримано грошові кошти від ОСОБА_6 в розмірі 1679671,23 грн., який відповідно до умов розписки зобов'язувався зберігати їх до моменту внесення в касу кредитної спілки. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 16 травня 2013 року ОСОБА_5 вказані кошти передано КС «КС Володар». Позивач зазначає, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 травня 2011 року в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором нею було передано ТОВ «Траєкторія» майно за договором іпотеки, оскільки останнє сплатило борг як поручитель за договором кредиту у сумі 912826,57 грн. Так як вартість іпотечного майна перевищувала вартість боргу за кредитним договором на суму 138917,18 грн., то ТОВ «Траєкторія» повинно було виплатити їй різницю суми. Крім того, заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20 серпня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення коштів в розмірі 1679671,23 грн. задоволено. Стягнуто з останньої на користь ОСОБА_6 вказану суму в зв'язку з виконанням ОСОБА_6 зобов'язання за договором поруки. Отже, позивач вказує, що договір поруки, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є недійсним, оскільки не відповідає нормам чинного законодавства та порушує її права. Зокрема, ОСОБА_6 не повідомляв її про наміри сплатити борг за договором кредиту, ОСОБА_6 не отримував згоди своєї дружини на укладення спірного договору поруки та ін. Крім того, розписка також є недійсною, оскільки не може бути належним доказом виконання зобов'язання за договором поруки.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2014 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування рішення та ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій вірно виходили з недоведеності позовних вимог на підставі ст. 60 ЦПК України та відсутності підстав для задоволення позову. Суди дійшли вірного висновку, що спірний договір поруки не суперечить вимогам статей 203, 215, 553, 627, 628 ЦК України, а розписка лише засвідчує отримання стороною грошових коштів і відповідно до вимог ЦК України не може бути визнана недійсною.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують.

Згідно зі статтею 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, при дослідженні та встановленні доказів у справі дотримані норми процесуального права, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Умнова

І.М. Фаловська