АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Хлус Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, треті особи: реєстраційна служба Павлоградського міськрайонного управління юстиції, Павлоградська районна державна адміністрація, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на будівлі, -

В С Т А Н О В И Л А:

31 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернулась із зазначеним позовом, за яким просила суд визнати за нею право власності на будівлю конюшні бригади №5, яка знаходиться за адресою Павлоградський район, с. Котовець, вул. Кірова, 51 та на будинок службовий бригади №5, який знаходиться за адресою Павлоградський район, с. Котовець, вул. Кірова, 47. В обґрунтування позову посилалась на те, що 18 серпня 2014 року між співвласниками майна реформованого сільськогосподарського підприємства «Межиріч» ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 був укладений договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності. Зазначені особи, що мали право на майнові паї членів КСП «Межиріч» на загальну суму майна пайового фонду у розмірі 23777 грн. за актом прийому-передачі від 18 липня 2014 року отримали у спільну часткову власність індивідуально визначене майно, а саме будівлю конюшні бригади №5 яка знаходиться за адресою Павлоградський район, с. Котовець, вул. Кірова, 51 та на будинок службовий бригади №5, який знаходиться за адресою Павлоградський район, с. Котовець, вул. Кірова, 47. Адреси вказаним об'єктам нерухомого майна були присвоєні рішенням виконкому Межиріцької сільської ради Павлоградського району №40 від 27 листопада 2013 року. 07 та 17 листопада 2014 року ОСОБА_2 у кожного з учасників договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном згідно нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу придбала майнові паї на загальну суму 23777 грн. 20 листопада 2014 року Межиріцької сільською радою Павлоградського району позивачу було видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат). За актом передачі-приймання від 01 грудня 2014 року позивачу у приватну власність було передано індивідуально визначене майно: будівлю конюшні бригади №5, яка знаходиться за адресою Павлоградський район, с. Котовець, вул. Кірова, 51 та будинок службовий бригади №5, який знаходиться за адресою Павлоградський район, с. Котовець, вул. Кірова, 47. Із вищезазначеними документами позивач звернулась до Реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області з заявою про реєстрацію права власності. Однак рішеннями державного реєстратора від 19 та 20 березня 2015 року їй було відмовлено у державній реєстрації права власності на вказані об'єкти нерухомого майна на підставі того, що подані позивачем документи видані після втрати чинності Наказу Мінагрополітики України від 14 березня 2001 року №62, а також відсутній технічний паспорт, і як наслідок подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Водночас без визнання її права власності на нерухоме майно позивач не взмозі замовити у бюро технічної інвентаризації виготовлення технічного паспорту на передані їй будівлі. Посилаючись на ст.392 ЦК України, просила захистити її порушене право шляхом визнання за нею права власності на будівлю конюшні бригади №5, яка знаходиться за адресою Павлоградський район, с. Котовець, вул. Кірова, 51 та на будинок службовий бригади №5, який знаходиться за адресою Павлоградський район, с. Котовець, вул. Кірова, 47.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року ухвалено: відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 серпня 2014 року між власниками майнових паїв, визначених в результаті паювання майна колективного сільськогосподарського підприємства «Межиріч» ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 був укладений договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності. Предметом договору є нерухоме майно, а саме: будівля конюшні бригади №5, яка знаходиться за адресою Павлоградський район, с. Котовець, вул. Кірова, 51 та будинок службовий бригади №5, який знаходиться за адресою Павлоградський район, с. Котовець, вул. Кірова, 47. Адреси вказаним об'єктам нерухомого майна були присвоєні рішенням виконкому Межиріцької сільської ради Павлоградського району №40 від 27 листопада 2013 року. 18 серпня 2014 року за актом приймання-передачі майна ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прийняли вищезазначене майно у спільну часткову власність. 07 листопада 2014 року та 17 листопада 2014 року були укладені та нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу майнового паю, за умовами яких ОСОБА_2 купила у співвласників ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 майнові паї у майні колективного сільськогосподарського підприємства «Межиріч», які належали продавцям на підставі свідоцтв про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат). Згідно акту передачі-приймання нерухомого майна від 01 грудня 2014 року ОСОБА_2 прийняла у приватну власність нерухоме майно: будівлю конюшні бригади №5, яка знаходиться за адресою Павлоградський район, с. Котовець, вул. Кірова, 51 та на будинок службовий бригади №5, який знаходиться за адресою Павлоградський район, с. Котовець, вул. Кірова, 47. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 20 березня 2015 року представнику позивача відмовлено у державній реєстрації права власності на будівлю, розташовану за адресою Павлоградський район, с. Котовець, вул. Кірова, 51. У мотивувальній частині рішення зазначено, що заявником не було подано технічний паспорт на будівлі, що не дає змоги визначити технічні характеристики об'єкта нерухомого майна. Крім того подані заявником документи: свідоцтво про право власності на майновий пай та акт приймання-передачі нерухомого майна видані після втрати чинності наказом Міністерства аграрної політики від 14 березня 2001 року «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», тому відсутні правові підстави для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 19 березня 2015 року представнику позивача відмовлено у державній реєстрації права власності на будівлю, розташовану за адресою Павлоградський район, с. Котовець, вул. Кірова, 47. Підставою відмови зазначено те, що правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності на будівлю, подано не було, майновий пай не є об'єктом нерухомого майна, стосовно якого проводиться державна реєстрація прав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд обґрунтовано виходив з того, що рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації не були оскаржені позивачем, яка обрала способом захисту свого порушеного права пред'явлення позову в порядку цивільного судочинства про визнання права власності. З поданої позовної заяви вбачається, що між сторонами фактично не існує спору про право власності на спірні будівлі, що також підтверджується заявою представника відповідача про визнання позову. Судовий захист порушеного права позивача може бути здійснений лише в разі звернення з позовом до особи, яка це право порушує, не визнає або оспорює; тобто саме особа, що порушує право, яке підлягає захисту, має бути відповідачем у такій справі; і задоволенню підлягає лише той позов, що заявлений до особи, яка порушує відповідне право. Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_2 не довела, що Межиріцька сільська рада порушила її право на спірне майно.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Спірні правовідносини виникли у сторін по справі щодо визнання права власності на будівлю конюшні бригади №5, яка знаходиться за адресою Павлоградський район, с. Котовець, вул. Кірова, 51 та на будинок службовий бригади №5, який знаходиться за адресою Павлоградський район, с. Котовець, вул. Кірова, 47.

Постанова КМ України від 28.02.2001 року за № 177 «Про врегулювання питань забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» та Наказ Мінагрополітики України від 14.03.2001 року за № 62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств» визначали, що майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства, а саме таке Свідоцтво (майновий сертифікат) з відміткою про виділення майна в натурі (однак в сукупності із актом приймання-передачі майна) можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене (виділене) майно в установленому порядку.

Для отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування (тобто зміна власника-держателя майнового паю) до сільської, селищної або міської ради подаються посвідчені в установленому порядку копія відповідної цивільно-правової угоди або копія свідоцтва про право на спадщину, попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Після отримання зазначених документів сільська, селищна або міська рада вносить відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай підприємства, та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.

11 квітня 2013 року Міністерством аграрної політики та продовольства України був прийнятий Наказ за № 253 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів», яким визнано такими, що втратили чинність Наказ Мінагрополітики України від 14.03.2001 року за № 62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств» та Наказ Мінагрополітики України від 14.03.2001 року за № 63 «Про затвердження Порядку оформлення правонаступництва за зобовязаннями реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств».

Однак постанова Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» є основною в регулюванні правовідносин щодо набуття права власності на майно, виділене в натурі власникам майнових паїв, та на даний час є чинною.

Крім того, Державна реєстраційна служба України Укрдержреєстр 06.06.2014 року за № 9299/05-15-14 видала Роз'яснення щодо порядку оформлення прав власності на майно, виділене в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств, адресоване начальникам реєстраційних служб головних управлінь юстиції в областях та місті Києві, яким чітко визначила наступне: «Враховуючи те, що Наказ (Наказ Мінагрополітики України від 14.03.2001 року за № 62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств») втратив чинність та на даний час вiдсутнiй інший спеціальний нормативно-правовий акт, направлений на врегулювання порядку виділення членам реорганізованого сільськогосподарського підприємства майна, вважаємо, що свідоцтво з вiдмiткою про виділення майна в натурі та акт приймання-передавання майна є підставою для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності.»

Колегія суддів встановила і це підтверджується матеріалами справи, що позивач просить суд визнати за нею право власності на будівлі, які їй належать на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) від 20 листопада 2014 року, виданого Межиріцькою сільською радою Павлоградського району, та акту передачі-приймання від 01 грудня 2014 року згідно якого позивачу у приватну власність було передано індивідуально визначене майно: будівлю конюшні бригади №5, яка знаходиться за адресою Павлоградський район, с. Котовець, вул. Кірова, 51 та будинок службовий бригади №5, який знаходиться за адресою Павлоградський район, с. Котовець, вул. Кірова, 47.

Відмова державного реєстратора за рішеннями від 20 березня 2015 року та від 19 березня 2015 року у державній реєстрації права власності на вказані будівлі послугувала причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання права власності на ці будівлі за підставою, передбаченою ст.392 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, за змістом зазначених норм вбачається, що порушення права чи законного інтересу або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, з боку відповідача відсутнє порушення прав позивача.

З поданої позовної заяви вбачається, що між сторонами фактично не існує спору про право власності на спірні будівлі, що також підтверджується заявою представника відповідача про визнання позову.

Судовий захист порушеного права позивача може бути здійснений лише в разі звернення з позовом до особи, яка це право порушує, не визнає або оспорює; тобто саме особа, що порушує право, яке підлягає захисту, має бути відповідачем у такій справі; і задоволенню підлягає лише той позов, що заявлений до особи, яка порушує відповідне право.

Звертаючись з даним позовом, позивач не довела, що відповідач у справі Межиріцька сільська рада порушила її право власності на спірне майно.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмова державного реєстратора за рішеннями від 20 березня 2015 року та від 19 березня 2015 року у державній реєстрації права власності на вказані будівлі позивачем не оскаржувались у встановленому законом порядку.

Судовий захист права не може бути здійснено, якщо не встановлено порушення такого права.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апелянта про те, що законодавчими актами не врегульовано порядок оформлення права власності на нерухоме майно за майновими сертифікатами, колегія суддів вважає, що це не є підставою для визнання права власності на нерухоме майно в судовому порядку, а порушення права позивача у відповідності до вимог ст.392 ЦК України, на яку посилалась позивач, спростовано за розглядом справи.

Доводи апелянта про те, що відповідач їй відмовив у наданні земельної ділянки на якій розташовані спірні будівлі в користування або у власність, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ці обставини не були предметом розгляду справи в суді першої інстанції та не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Щодо неможливості отримання позивачем технічного паспорту на нерухоме майно, оскільки відсутня реєстрація права власності, до ці доводи апелянта є неспроможними, оскільки в судовому порядку можливо визнання права власності за наявністю технічного паспорту на нерухоме майно, та в отриманні якого перешкоди для позивача є надуманими.

Доводи в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду та стосуються переоцінки доказів у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_6