Справа № 166/388/14-ц Провадження № 22-ц/773/1694/15 Головуючий у 1 інстанції: Свистун О.М.
Категорія: 27 Доповідач: Свистун О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Свистун О.В.,

суддів - Грушицького А.І., Федонюк С.Ю.,

з секретарем Перебойчуком Р.В.,

з участю представника відповідача МПП «Профіт» - Семенчука Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, малого підприємства «Профіт» про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом малого приватного підприємства «Профіт» до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2, про визнання поруки припиненою,

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (Далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 05 березня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

24 березня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось у суд із зазначеним позовом, зазначивши, що 23.07.2008 року, відповідно до укладеного договору №49мр від 23 липня 2008 року, який було укладено між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2, останній отримав кредит в розмірі 150000 грн. зі сплатою 24% за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення 22 липня 2013 року.

23 липня 2008 року було укладено договір поруки №49/мр між ПАТ КБ «Приватбанк» та МПП «Профіт», відповідно до якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитною угодою в тому ж розмірі, що і боржник.

В порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_2 станом на 2014 рік має заборгованість в сумі 418492 грн. 64 коп., з яких: - 123033,94 грн. заборгованість за кредитом, -186933,95 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, - 88358,45 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, - 250 грн. штрафу (фіксована частина), - 19916,30 грн. штрафу (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути солідарно із відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 418492 грн. 64 коп.

До початку розгляду справи по суті, надійшов зустрічний позов МПП «Профіт» до ПАТ КБ "Приватбанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2, про визнання поруки за договором поруки №49/мр від 23 липня 2008 року, припиненою, стягнення судового збору та витрат на правову допомогу, для об'єднання і спільного розгляду з первісним позовом.

В обґрунтування зустрічного позову відповідач МПП «Профіт» зазначив, що 23 липня 2008 року, відповідно до кредитного договору №49мр, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2, останній отримав кредит в розмірі 150000 грн. зі сплатою 24% за користування кредитними коштами на рік. Зобов'язання ОСОБА_2 мав виконати не пізніше 22 липня 2013 року. Оскільки договір поруки був укладений 23 липня 2008 року строк виконання основного зобов'язання чітко визначений в кредитному договорі, строком повного погашення кредиту, це 22 липня 2013 року. Однак протягом передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання відповідач не пред'явив вимоги до поручителя, а отже порука є припиненою.

Рішенням Ратнівського районного суду від 05 березня 2015 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, малого приватного підприємства «Профіт» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № 49 МР від 23.07.2008 року в сумі 427646 (чотириста двадцять сім тисяч шістсот сорок шість) гривень 18 коп., у тому числі 123033 (сто двадцять три тисячі тридцять три) гривні 94 коп. тіла кредиту, 186933 (сто вісімдесят шість тисяч дев'ятсот тридцять три) гривні 95 коп. відсотків за користування кредитом, 117678 (сто сімнадцять тисяч шістсот сімдесят вісім) гривень 29 коп. пені, а також 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні сплаченого судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено.

Зустрічний позов малого приватного підприємства "Профіт" до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2, про визнання поруки припиненою задоволено.

Визнано припиненою поруку за договором поруки №49/мр від 23.07.2008 року, укладеним між малим приватним підприємством «Профіт» та публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк».

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь МПП «Профіт» 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп. судового збору та 1300 (одну тисячу триста) гривень витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ПАТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову МПП «Профіт» відмовити.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 22 квітня 2015 року рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 05 березня 2015 року в даній справі залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року касаційну ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Волинської області від 22 квітня 2015 року в частині вирішення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення штрафу та про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» витрат на правову допомогу скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача МПП «Профіт» - Семенчука Ю.М., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення штрафу та стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» витрат на правову допомогу слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до кредитного договору від 23.07.08 №49/мр Банк зобов'язувався надати ОСОБА_2 кредит на споживчі потреби на суму 150000 гривень на термін до 22 липня 2013 року зі сплатою 24 % річних, а ОСОБА_2 - повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами щомісячними платежами згідно із графіком погашення кредиту, що міститься у додатку №1 до договору. ОСОБА_2 були прийняті умови договору, про що свідчить його підпис в даному договорі, а також часткове виконання договірних зобов'язань, що стверджено наданим Банком розрахунком заборгованості (а.с. 7-10).

23 липня 2008 року між Банком та МПП «Профіт» укладено договір поруки №49/мр, за умовами якого поручитель зобов'язувався відповідати перед Банком за виконання ОСОБА_2 всіх його зобов'язань за кредитним договором №49/мр від 23.07.08 солідарно з останнім (а.с. 11).

Як встановлено судом, ОСОБА_2 належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання по кредитному договору. Згідно представленого позивачем розрахунку, з урахуванням збільшених позовних вимог, вбачається, що станом на 10 січня 2015 року ОСОБА_2 заборгував Банку 449312,09 грн., у тому числі 123033,94 грн. тіла кредиту, 186933,95 грн. відсотків за користування кредитом, 117678,29 грн. пені, 250 грн. штрафу (фіксована частина) та 21383,91 грн. штрафу (процентна складова).

У силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року дану справу в частині вирішення спору про стягнення штрафу та про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» витрат на правову допомогу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що вимога ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення 250 грн. штрафу (фіксована частина) та 21383,91 грн. (процентна складова) підставна, а вимога про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» витрат на правову допомогу безпідставна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Виходячи з аналізу зазначених статей, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Пенею ж є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання.

Тобто пеня та штраф є різними видами неустойки як засобу юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, |як зазначав суд.

Відповідно до п. 6.6 кредитного договору від 23 липня 2008 року при порушенні позичальником будь-якого з грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більше ніж на 120 днів позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 5 % від суми позову.

Пеня ж, у свою чергу, відповідно до п. 6.1 кредитного договору сплачується при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.

А відтак, вимога позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення 250 грн. штрафу (фіксована частина) та 21383,91 грн. штрафу (процентна складова) підлягає до задоволення.

Крім того, відсутні будь-які правові підстави, щодо задоволення позовних вимог МПП «Профіт», щодо стягнення з банку на його користь витрат на правову допомогу в сумі 1300 грн.

Частиною 1 ст. 56 ЦПК України визначено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Виходячи з аналізу змісту ст. ст. 84,88 ЦПК України судові витрати на правову допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи. Сторони повинні надати суду договір про надання правової допомоги та надати докази того, що особа, яка надає правову допомогу є фахівцем у галузі права, має право надавати вказану правову допомогу, зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, а також, надати докази того, що одним з видів його діяльності як підприємця є надання правової допомоги.

Так, при вирішенні питання про стягнення правової допомоги суд повинен перевірити чи дійсно позивачем було сплачено кошти за надання правової допомоги.

Оскільки, позивачем МПП «Профіт» не надано суду доказів, що необхідні для стягнення правової допомоги, отже вимога позивача про стягнення правової допомоги не може бути задоволена судом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590 «Про граничні розміри компенсаційних витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» установлено, що граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Позивач повинен надати суду відповідний розрахунок затрат робочого часу особи, що надає правову допомогу, а суд при ухваленні рішення повинен перевірити чи не перевищує заявлена до стягнення позивачем сума граничного розміру компенсації витрат, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590.

Відповідач МПП «Профіт» як позивач за зустрічним позовом не надало суду відповідний розрахунок затрат робочого часу особи, яка надавала правову допомогу.

Згідно з п. 2 ч. З ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку, що питання щодо стягнення витрат на правову допомогу не є окремою вимогою у справі, а отже не може вирішуватися як вимога. Таким чином рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, оскільки стягнути ці витрати неможна із-за ненадання доказів стороною про понесення таких витрат.

Виходячи з наведеного, з урахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при вирішенні даних обставин порушено норми матеріального та процесуального законодавства, а отже рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 05 березня 2015 року в частині відмови у стягненні штрафних санкцій та стягненні з ПАТ КБ «ПриватБанк» витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» 250 грн. штрафу (фіксована частина) та 21383,91 грн. штрафу (процентна складова).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: