Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.04.2015 Справа №607/4886/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Рихліцької О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 пред'явила до суду позов до відповідача ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1. Обгрунтовує позов тим, що відповідач більше 12 років за вказаною адресою не проживає, оплати за комунальні послуги не здійснює. За таких обставин позивач несе значні матеріальні витрати на утримання житла, що ставить її у вкрай скрутне матеріальне становище.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала з викладених у позовній заяві обставин та просить задовольнити, скасувати реєстрацію відповідача в зазначеній квартирі, оскільки він не бере участі у витратах на утримання житла, а вона не може оформити субсидії, у зв'язку з чим їй не вистарчає коштів на необхідні потреби. Зазначила, що скасування реєстрації, на її думку, не позбавляє відповідача права власності, а, відтак, не суперечить закону.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач у судовому засіданні не заперечила проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Як слідує зі свідоцтва про право власності на житло від 27 квітня 1995 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2.

13 травня 2014 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_5, на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, що слідує з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_1 від 13 травня 2014 року.

Відтак, як позивач ОСОБА_1, так відповідач ОСОБА_2 є співвласниками житла, та кожен із них вправі здійснювати своє право власності щодо належної їм частки в майні відповідно до закону, зокрема володіти, користуватися та розпоряджатися нею на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2. ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч. 3 ст. ст. 319 ЦК України всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. А відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до довідки № 676, виданої ДП «Комунальник-2» 23 березня 2015 року, ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1, та у вказаній квартирі не проживає з 2005 року.

Однак, за встановлених обставин суд не перевіряє тривалості непроживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1, оскільки факт непроживання власника у належній йому квартирі на зміст його права власності не впливає, відтак не може бути підставою для визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зняття його з реєстрації.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання про безпідставність вимог позивача, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 369 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215, 223, 224, 226, 228, 233, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за умови подачі відповідачем заяви про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя