АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/7565/15 Справа: № 640/9127/15-ц Категорія: «договірні правовідносини» Головуючий 1 інстанції: Діденко С.А. Доповідач: Малінська С.М.
07 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:
Головуючого судді Малінської С.М.,
суддів Піддубного Р.М.,
за участю секретаря Єрьоменко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною каргою ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності,-
в с т а н о в и л а:
З метою забезпечення зобов'язання, що виникло у відповідача за договором позики, позивач та відповідач 22.02.2011р. уклали іпотечний договір, згідно до якого, з метою забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за договором позики, було передано позивачу в іпотеку належне відповідачу майно, а саме : чотирьохкімнатну квартиру №110, житловою площею 52,2 кв.м., загальною площею 82,5 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Харків, вул. Ужвій Наталії, 96.
Відповідно до пп. 3.1.4 п. 3 іпотечного договору та ст. 7 ЗУ "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене : умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Відповідно до п. 5 іпотечного договору в разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем свого зобов'язання сторони домовились про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснене шляхом, передбаченим Законом України "Про іпотеку".
22.07.2014р. позивач звернувся до приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_4 із заявою про направлення ОСОБА_3 письмової вимоги про усунення порушення, в якій зазначено зміст порушених зобов'язань відповідача. Однак, станом на дату подання позову, ця вимога залишається невиконаною. Відповідно до ст.ст.39-40 Закону України |"Про іпотеку" позивач вимагає висилити всіх фізичних та юридичних осіб, що зареєстровані та проживають в спірній квартирі.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет застави: чотирьохкімнатну квартиру №110, житловою площею 52,2 кв." загальною площею 82,5 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Харків, вул.Ужвій Наталії, 96, яка-належить праві власноті ОСОБА_3 на підставі дублікату договору купівлі-продажу квартир, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, 24.07.2003р. за №2155, виданого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, 29.12.2004р. за №4371, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" 19.01.2005р., реєстраційний номер: 1411743, номер витягу: 6257191, номер запису: П- 11420 в книзі 1, шляхом визнання права власності за ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 22.02.2011р. зі змінами від 29.11.2011р. в сумі 353133 грн., з яких: сума позики 324000 грн., 3% річних від простроченої суми - 29133,37 грн. В інший частині позову відмовлено за недоведеністю вимог. Вирішено питання щодо судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення змінити, задовольнити вимоги ОСОБА_2 щодо:

- перерахунку суми позики за офіційним курсом НБУ 20.81 за 1 долар США у розмірі 842805, 00 грн.00коп., що є еквівалент 40500 ,00 доларів США;

- нарахування інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 230205,66 грн. та пені 108224,86грн.;

- виселення без надання іншого житлового приміщення всіх фізичних та юридичних осіб , що зареєстровані та/або проживають у спірній квартирі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 22.02.2011р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 324000,00грн., що складали на той час в еквіваленті 40500,00 доларів США. Повернення позики ОСОБА_3 мало відбутися до 22.12.2011р. у розмірі 324000,00грн.(а.с.10 ).

29.11.2011р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір про внесення змін№1 до договору позики, за яким строки повернення позики були подовжені до 22.05.2012р. Відповідно до п.1,2 сума позики має бути повернута у визначений термін в порядку і на умовах, передбачених цим договором ( а.с.11).

22.02.2011р. сторони уклали іпотечний договір, згідно до якого, з метою забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за договором позики, було передано позивачу в іпотеку належне відповідачу майно, а саме : чотирьохкімнатну квартиру №110, житловою площею 52,2 кв.м., загальною площею 82,5 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Харків, вул. Ужвій Наталії, 96.

Пунктом 5 іпотечного договору встановлено, що зобов'язання, яке забезпечене предметом іпотеки, вважається виконаним у повному обсязі якщо іпотекодавцем фактично повернута сума у розмірі 324000,0грн., що є еквівалентом 40500, 00 доларів США, та виконані інші зобов'язання, що випливають з договору позики.

Відповідно до пп 3.1.4 п. 3 іпотечного договору та ст. 7 ЗУ "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене : умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до п. 5 іпотечного договору в разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем свого зобов'язання сторони домовились про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснене шляхом, передбаченим Законом України "Про іпотеку".

Пунктом 5.8 договору передбачено, в разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем свого забовязання, задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя(а.с.12-14).

Відповідно до п.5.3 іпотечного договору у разі порушення забовязання іпотекодержатель надсилає іпотекодателю письмову вимогу про усунення порушення не менш ніж у 30 денний строк до звернення стягнення на предмет іпотеки.

22.07.2014р. позивач звернувся до приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_4 із заявою про направлення ОСОБА_3 письмової вимоги про усунення порушення, в якій зазначено зміст порушених зобов'язань відповідача.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ст. 1050 ЦК).

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, заставою.

Нормами ст. ст. 610 - 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 589 ЦК у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Окремим видом застави є іпотека (ч. 1 ст. 575 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умов іпотечного договору іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотки.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, на вимогу кредитора забовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від просроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, встановивши, що взятих на себе за договором позики зобов'язань щодо своєчасного повернення суми позики, суд першої інстанції обгрунтовано звернув стягнення на предмет іпотеки : чотирьохкімнатну квартиру №110, житловою площею 52,2 кв.м., загальною площею 82,5 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Харків, вул. Ужвій Наталії, 96 шляхом визнання права власності на неї за ОСОБА_2

Але судом першої інстанції неправильно визначена сума боргу за договором позики : 324000,00 грн. та неправильно вказано, що умовами договору позики не визначено забовязань позичальника щодо повернення суми позики в еквіваленті до долару США.

Відповідно до п. 1 договору позики ( а.с.10) позикодавець при укладенні цього договору передав у власність позичальникові до 22.12 2011 року грошові кошти у сумі 324 000,00 грн., які, виходячи з встановленого сторонами курсу на день посвідчення договору, є еквівалентом 40500,00 доларів США, а позичальник забовязується повернути позикодавцеві до 22.12.2011року таку ж саме суму грошових коштів без нарахування процентів, у порядку та на умовах передбачених договором.

Відповідно до ст. 524 ЦК України забовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент забовязання в іноземній валюті.

Частиною 2 статі 533 ЦК України передбачено, якщо у забовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки вищевказаним договором позики передбачено сума позики в еквіваленті до 40500,00 доларів США , а в позовних вимогах позивач просив стягнути суму позики в еквіваленті на час подання позову до суду , тобто на 21.05.2015 року, то суд першої інстанції повинен був стягнути суму позики в гривнях , але в еквіваленті на 21.05.2015 року ( 20.81 грн. за 1 долар США ), що на час позовних вимог складає суму боргу 842805,00 грн. ( 40500 ,00 х 20, 81 = 842805,00 грн.).

Оскільки сума боргу перерахована в еквіваленті к долару США, то інфляційні суми, передбачені ст. 625 ЦК України, не стягуються.

В частині стягнення пені в сумі 108224, 86 грн. судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки договором позики та додатковими угодами стягнення пені не передбачено.

Таким чином, загальна сума заборгованості складає : 842805,00(сума боргу)+ 29133,37 грн. (3% річних )= 871938,37 грн.

Щодо вимог позивача про виселення без надання іншого житлового приміщення всіх фізичних та юридичних осіб, що зареєстровані та /або проживають у чотирьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1, то судова колегія погоджується в цієї частині з рішенням суду першої інстанції про те, що відповідні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39 - 40 ЗУ "Про іпотеку", виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. Суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців нього житлового будинку чи житлового приміщення.

В позові позивача не зазначені особи які зареєстровані та проживають на спірній житловій площі та їх правовий статус / власник або наймачі в якості відповідачів по справі їх не залучено.

За таких обставин суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні вимог щодо виселення осіб зі спірної житлового приміщення.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміненню в частині визначення суми боргу та судового збору. В решті рішення суду залишено без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2015 року змінити в частині суми заборгованості та судових витрат.

Визначити суму заборгованості за договором позики від 22.02.2011року зі змінами від 29.11.2011 року 871938,37 грн.( вісімсот сімдесят одна тисяча девятьсот тридцять вісім грн. 37 коп.), з яких сума позики 842805,00 (вісімсот сорок дві тисячі вісімсот пять грн. ), 3% річних від простроченої суми - 29133,37 (двадцять дев'ять тисяч сто тридцять три)грн.

Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 8719,38 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді :