Номер провадження: 22-ц/785/3969/15
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Сидоренко І.П., Заїкіна А.П.

при секретарі Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеське обласне управління до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,-

встановила:

Представник позивача звернувся з цим позовом до відповідача, який в процесі розгляду справи було уточнено, вказуючи, що 18.10.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 2024-н, відповідно до умов якого, позивач прийняв на себе зобов'язання по видачі кредиту в сумі 330 000,00 гривень, строком до 18.10.2017 року, а ОСОБА_2 зобов'язувалася своєчасно повернути позивачу всю суму кредиту, відсотки та дотримуватися строків та умов, вказаних у договорі.

В забезпечення виконання зобов'язань між Банком та ОСОБА_2 18.10.2007 року укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

В порушення умов вказаного договору відповідач ОСОБА_2 прострочила виплату грошової суми, тому, у зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 498 026,24 гривень, а також стягнути судові витрати у розмірі 1 820 гривень (а. с. 3-6, 45-46).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2012 року позов ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеське обласне управління задоволено. Стягнено з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість у розмірі 498 026,24 гривень, судові витрати - 1 820 гривень (а. с. 69-70).

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення з ухваленням нового, яким зменшити суму боргу до 393 250,36 гривень, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 76-79).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 18.10.2007 року між ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеське обласне управління та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 2024-н від 18.10.2007 року відповідно до умов якого, Банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 330 000,00 гривень на строк користування 120 місяців, а ОСОБА_2 отримала та зобов'язувався повернути у строк до 18 жовтня 2017 року грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 17,5 % річних (а. с. 7-12)

В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, між банком та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 18 жовтня 2007 року був укладений іпотечний договір, зі змісту якого вбачається, що іпотекодавці передали в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 13-17).

Відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим загальна заборгованість по погашенню кредиту станом на 16.11.2011 року становить 498 026,24 гривень, з яких: залишок заборгованості за кредитом - 270 644,08 гривень; прострочена заборгованість за кредитом - 41 133,21 гривень; заборгованість за відсотками - 142 261,79 гривень; заборгованість за пенею по основному боргу - 10 029,21 гривень; заборгованість за пенею за відсотками - 33 957,95 гривень.

Згідно з п. п. 3.4., 4.2.2. кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором, в тому числі, у випадку затримання сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом, належних до сплати комісійних винагород та інших платежів за цим договором на один календарний місяць. Виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту, належних до сплати процентів, та інших платежів відповідно умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання такої вимоги від банку.

Відповідно до п. 5.2. цього договору, за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,05 % від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення.

22.07.2010 року позивач направив на адресу відповідача ОСОБА_2 письмову вимогу за вих. № 28/4775, згідно якої вимагав дострокового повернення кредиту та усіх нарахувань за ним у тридцятиденний термін, яка була отримана відповідачем 26.08.2010 року, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням.

Проте, вимога банку не виконана.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст. 629, ч. 1 ст. 610 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Задовольняючи позов про стягнення суми заборгованості з ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином, невиконання зобов'язання дає право на стягнення боргу в судовому порядку.

Необґрунтованим є довід апеляційної скарги про те, що строк дії кредитного договору № 2024-н від 18.10.2007 року закінчився, оскільки не кореспондується зі змістом п. 1.2 договору, з якого вбачається, що кредит надається на 120 місяців з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 18 жовтня 2017 року на споживчі цілі.

Неспроможним є довід апеляційної скарги про те, що сума яка підлягає стягненню за рішенням суду є штучно завищеною, оскільки банк повинен зупинити нарахування відсотків за користування кредитом, оскільки реалізував своє право вимоги від позичальника дострокового повернення суми кредиту, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати за кредитним договором в 30-денний строк з дати одержання позичальником такої вимоги, тобто 26 серпня 2010 року нею особисто було отримано досудову вимогу кредитора, і як наслідок термін на який був наданий кредит, на думку апелянта, закінчився 25 вересня 2010 року.

Так, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 10561 ЦК України встановлює, що розмір процентів за кредитним договором і порядок їх сплати є договірними умовами, які узгоджуються сторонами в договорі кредиту.

Приписам Закону України "Про банки і банківську діяльність", який безпосередньо регламентує питання у сфері банківської діяльності, а саме ч. 8 ст. 49 цього Закону визначена заборона надання безпроцентних кредитів, за винятком передбачених законом випадків.

Проценти, визначені статтями 536, 1048, 10561, 1061 ЦК, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення.

Відповідно умов кредитного договору № 2024-н від 18.10.2007 року (п.1.1), ОСОБА_2 зобов'язалась сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 17,5 % річних, грошові зобов'язання перед банком не виконала, у зв'язку з чим повинна сплачувати відсотки за період користування коштами, отриманими за кредитним договором, а відтак правових підстав для припинення нарахування відсотків немає.

Також апелянт просить суд надати їй відстрочку виконання судового рішення на один рік, мотивуючи це тим, що через економічну кризу та відсутність доходів вона не може здійснити погашення кредитної заборгованості.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Судовою колегією не встановлено обставин, які унеможливлюють виконання судового рішення або ускладнюють його виконання. Посилання ОСОБА_2 на світову кризу та відсутність доходів не є винятковим випадком, який давав би підстави для розстрочення виконання судового рішення. Крім того, слід звернути увагу та те, що застосування ст. 373 ЦПК та ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" можливо у тому випадку, якщо відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду і наявні обставини, що утруднюють його виконання.

Отже, рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеське обласне управління залишку заборгованості за кредитом в сумі 270 644,08 гривень, простроченої заборгованості за кредитом в сумі 41 133,21 гривень, заборгованості за відсотками в сумі 142 261,79 гривень відповідає вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

Проте, судова колегія вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині стягнення заборгованості за пенею по несплаченому в строк основному боргу та заборгованості за пенею по несплаченим в строк відсоткам.

Так, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як установлено судом, пунктом 5.2 договору передбачено, що у разі несвоєчасного погашення платежів позичальник зобов'язується сплачувати позикодавцю неустойку в розмірі 0,5 % від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Оскільки право на стягнення пені в кредитора виникло з наступного дня після 01 квітня 2009 року, а до суду він звернувся лише - 17 липня 2011 року, то пеня підлягала стягненню лише в межах одного року до дня пред'явлення позову, отже з 01.07.2010 року.

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (у справі N 6-100цс14), яка в силу ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно розрахунку заборгованості наданого ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеське обласне управління сума пені по несплаченим в строк відсоткам за період з 01.07.2010 року по 01.07.2011 року складає 19 071,47 гривень; сума пені по несплаченому в строк основному боргу за період з 01.07.2010 року по 01.07.2011 року складає 5 600,99 гривень. Зазначені суми пені підлягають стягненню на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеське обласне управління, у зв'язку з чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2012 року в частині стягнення пені підлягає зміні.

Керуючись п. 3 ч.1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2012 року - змінити в частині стягнення пені.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі його філії - Одеське обласне управління (р/р 0001, МФО 328845, , адреса: 65125, м. Одеса, вул. Базарна, 17):

заборгованість за кредитним договором № 2024-н від 18 жовтня 2007 року в сумі 478 711,54 (чотириста сімдесят вісім тисяч сімсот одинадцять) гривень 54 копійок, з яких: залишок заборгованості за кредитом - 270 644,08 гривень; прострочена заборгованість за кредитом - 41 133,21 гривень; заборгованість за відсотками - 142 261,79 гривень; заборгованість за пенею по основному боргу - 5 600,99 гривень; заборгованість за пенею за відсотками - 19 071,47 гривень.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Заїкін А.П.

Сидоренко І.П.