Справа № 449/140/14 Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О.
Провадження № 22-ц/783/1410/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 05 листопада 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до Романівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області, третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення Романівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області №326 від 22.09.2013 року "Про затвердження межі між присадибними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_3, мешканок с. Романів".

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що необгрунтованим є визнання судом першої інстанції наданих в ході розгляду справи абрисів земельних ділянок, як неналежних доказів через допущення у них похибки, оскільки такий висновок суперечить п. 3.10 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

Цією ж Інструкцією визначено, що межа земельної ділянки - сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки, межовий знак - спеціальний знак встановленого зразка, яким закріплюється місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до п. 3.1. Інструкції для закріплення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) використовуються межові знаки, які встановлюються у поворотних точках меж земельної ділянки, але не рідше ніж через 200 м., мінімальна відстань між межовими знаками в поворотних точках меж земельної ділянки не повинна бути менше ніж 1 м. Таким чином, у випадку закріплення меж між спірними земельними ділянками відбувалось по дуговій лінії, очевидно, що таке було б відображено на абрисах від 28.03.2011 року та від 18.04.2011 року значно більшою кількістю межових знаків, встановлених у відповідних поворотних точках.

Також апелянт зазначає, що не відповідає дійсності твердження в оскаржуваному рішенні про вихід земельної комісії сільської ради на місце для визначення та встановлення меж між спірними земельними ділянками при прийнятті оскаржуваного рішення сільської ради, оскільки така комісія насправді виходила на місце лише при складанні абрису 28.03.2011 року, на який посилався позивач.

Крім цього апелянт звертає увагу суду на те, що рішенням Романівської сільської ради від 01.04.1994 року ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку площею 0,14 га, тоді як зі зведеного плану земельних ділянок, на який посилався суд першої інстанції в оскаржуваному, в користуванні ОСОБА_3 є земельна ділянка площею понад 0,16 га, що на думку апелянта свідчить про безпідставне збільшення площі земельної ділянки ОСОБА_3 за рахунок захоплення частини ділянки позивачки ОСОБА_2 Висновок суду про збільшення площі земельної ділянки ОСОБА_3 за рахунок придбання сусідньої земельної ділянки жодними доказами не підтверджений. З наведених підстав просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, виходячи з меж заявлених позовних вимог, з»ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належним чином зібрані по справі докази, їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв»язок у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦК передбачено, що право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені у ст. 16 ЦК України.

Згідно з п. 10 ч.2 ст.16 ЦУК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтями 12, 158 ЗК України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, одним із яких є вирішення земельних спорів. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у місті.

Відповідно до ч. 5 ст. 158 ЗК України у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Згідно із частинами 2,3 ст. 152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Статтями 106, 107 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістилися або стали невиразними. Основою для відновлення меж є дані земельно - кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянкою. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної земельної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема, з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

За змістом п.4.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 18.05.2010 р. за №376 відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.

Згідно з п.2.1 Інструкції … встановлення меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об»єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Частинами 1,2, 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 1 ст. 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 24.02.2009 р., вбачається, що позивачці ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Сонячна, 29 в с. Романів Перемишлянського району Львівської області.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є користувачами суміжних земельних ділянок, призначених для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого господарства, що знаходяться по вул. Сонячній в с. Романів Перемишлянського району Львівської області, між якими виник спір щодо межі між закріпленими за їх будинковолодіннями земельними ділянками.

Рішенням Романівської сільської ради №226 від 28.09.2012р. ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,18 га із земель населеного пункту с. Романів.

Витягом з рішення 26 сесії 21 скликання Романівської сільської ради народних депутатів від 01.04.1994р. підтверджується безкоштована передача ОСОБА_3 у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,77га з яких: у власність 0,14га. та в постійне користування 0,63га.

Оскаржуваним рішенням Романівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області №326 від 22.09.2013р. «Про затвердження межі між присадибними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_3, мешканок с. Романів» межу між присадибними земельними ділянками суміжних землекористувачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 затверджено по існуючій межі.

Як вбачається зі вступної частини оскаржуваного рішення сільської ради, таке приймалося з врахуванням рішення постійної комісії з питань приватизації, земельних відносин, сільськогосподарського виробництва та екології сільської ради, оформленого протоколом засідання комісії №3 від 18.07.2013 року.

Як вбачається з протоколу №3 засідання постійної комісії з питань приватизації, земельних відносин, сільськогосподарського виробництва та екології Романівської сільської ради від 18.07.2013 року, порядком денним засідання комісії було питання про затвердження абрису межі між присадибними земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_3, однак за результатами розгляду даного питання було вирішено залишити межу між присадибами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка існує на день розгляду питання комісією сільської ради. Абрис земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 комісією не складався, нею не вивчався, не обговорювався, такий не був предметом розгляду постійної комісії.

Як встановлено судом першої інстанції, і це підтвердив в суді апеляційної інстанції сільський голова с. Романів, питання щодо межі між присадибними земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_3, розглядалося за відсутності даних земельно- кадастрової документації, без проведення обмірів земельних ділянок, встановлення їх фактичної площі, без з»ясування у землекористувачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсного проходження межі, розгляд питання відбувався у їх відсутності, без з»ясування у них питання встановлення межі, наявності у них земельно - кадастрової документації, причин знищення межових знаків, встановлених 28.03.2011 року.

Ні Романівською сільської радою, ні комісією сільської ради з питань приватизації, земельних відносин, сільськогосподарського виробництва та екології не вживалися можливі заходи для виявлення дійсної межі між присадибами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, рішення приймалося без жодних мотивацій та обґрунтувань.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не взяв до уваги лист №123 від 28.03.2011 р. , з якого вбачається, що з виходом на місце було розглянуте питання про встановлення межі між присадибними земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з встановленням межових знаків на частині межі від господарського будинку ОСОБА_2 до дороги в кінці саду, та 28.03.2011року було складено абрис встановлення межі між присадибними земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з якого вбачається встановлення межових знаків, і межа між присадибними земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проходить прямою лінією. Прямою лінією зображена межа між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в плані обміру присадиб, затвердженому 30.12.2004 року, в кадастровому плані земельної ділянки, в збірному плані земельної ділянки ОСОБА_2 виготовлених в процесі підготовки приватизації земельної ділянки, виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Разом з тим, як вбачається зі зведеного плану земельних ділянок суміжних землекористувачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, виконаного фізичною особою ОСОБА_4 в процесі виготовлення технічної документації по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2, згідно якого сільською радою прийнято оскаржуване рішення, межа між присадибними земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на частині від господарського будинку ОСОБА_2 до дороги зміщена в сторону її присадибної земельної ділянки, межа не проходить прямою лінією.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не врахував того, що межа між присадибними земельними ділянками ОСОБА_2І та ОСОБА_3 на місцевості була фактично встановлена зі встановленням межових знаків 28.03.2011 року, що підтверджується листом виконкому Романівської сільської ради №123 від 28.03.2011 року, та абрисом встановлення межі між присадибними земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_3, складеним 28.03.2011 р., з якого вбачається, що межа між земельними ділянками проходить прямою, а недугоподібною лінією, така не зміщена в сторону земельної ділянки ОСОБА_3

На думку колегії суддів, Романівська сільська рада Перемишлянського району Львівської області, приймаючи оскаржуване рішення від 22.09.2013 року №326 повинна була врахувати ту обставину, що 28.03.2011 року межа між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була встановлена зі встановленням межових знаків, з»ясувати причину знищення межових знаків.

Незрозумілою є позиція сільської ради, яка без будь - яких обґрунтувань затвердила межу між присадибними земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по існуючій межі, яка не проходить прямою лінією, як було встановлено 28.03.2011 року, і в частині проміжку від господарського будинку ОСОБА_2 до дороги зміщена в сторону земельної ділянки ОСОБА_2, і є дугоподібною.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не врахував вищенаведеного та залишив це поза увагою.

Крім цього, обгрунтовуючи оскаржуване рішення показаннями свідків, які в суді ствердили, що межа між присадибними земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проходила прямою лінією, а була зміщена в сторону земельної ділянки ОСОБА_2, не зазначив причин, з яких не взяв до уваги показань інших свідків, які ствердили про те, що межа між земельними ділянками проходила прямою лінією, і що межа вже була відновлена зі зміщенням в сторону земельної ділянки ОСОБА_2

На припущенні ґрунтується висновок суду першої інстанції про те, що площа земельної ділянки ОСОБА_3 була збільшена за рахунок долучення придбаної нею земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи неповне з»ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 05 листопада 2014 року - скасувати на ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати незаконним рішення Романівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області №326 від 22.09.2013 року "Про затвердження межі між присадибними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_3, мешканок с. Романів".

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.