АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХ В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Невідомої Т.О., Усика Г.І.

при секретарі: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Надра» - Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17.06.2015 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року представник позивача звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованості за кредитом та відсотками в сумі 34784 дол. США та заборгованість за пенею та штрафом у сумі 198318, 17 грн. В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачами умов договору кредиту.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17.06.2015 позов Публічного акціонерного товариства «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», заборгованість за договором «Автопакет», що виникла за період з 05.08. 2008 по 09.02. 2015, а саме: основну заборгованість за кредитом у розмірі 21097 (двадцять одна тисяча дев'яносто сім) доларів США 28 центів, заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 13687 (тринадцять тисяч шістсот вісімдесят сім) доларів США 17 центів, пеню за прострочення строків виконання зобов'язань у сумі 126444 (сто двадцять шість тисяч чотириста сорок чотири) гривні 32 копійки.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у сумі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні в дохід держави.

Справа 756/4188/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10922/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шумейко О.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погоджуючись з судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення суду у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин справи. Зокрема, позивач посилається на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову в частині стягнення штрафу за порушення умов договору, оскільки відповідачем було порушено умови договору відповідно до якого він мав надати договір страхування та копію документу, що засвідчує оплату страхового внеску, проте відповідач вказаних документів не надав.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Відповідачі в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив про її задоволення, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з'явились, про день та час слухання справи судом повідомлялися в установленому законом порядку, причину своєї неявки суду не повідомили, а тому, керуючись положеннями ч.2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим слухати справу в їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 05.08.2008 між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 укладено договір «Автопакет» № 346/РП/65/2008-840, за умовами якого банк надав відповідачу в кредит кошти у розмірі 28800 доларів США, під 13,2% річних, терміном до 05.08.2013, а позичальник зобов'язався сплатити банку проценти за користування кредитом, пеню, штраф, в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем належним чином не виконуються умови договору «Автопакет» від 05.08.2008 у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 21097,28 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 13687,17 доларів США, та пені за прострочення строків виконання зобов'язань у сумі 126444,32 грн., є обґрунтованими. Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення штрафу у сумі 71873, 85 грн., суд виходив з відсутні правових підстави для такого стягнення, оскільки позивачем не наведено та не долучено до матеріалів справи доказів порушення відповідачем договірних зобов'язань, за які умовами договору передбачено штраф.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що позивачем оскаржується рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 71873, 85 грн, в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому, в порядку ст. 303 ЦПК України, перегляду судом апеляційної інстанції не підлягає.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до п. 4.2,5, договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту/кредитної лінії, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник несвоєчасно чи не в повному обсязі сплатив черговий платіж.

Пунктом 4.3.4. договору передбачено, що позичальник зобов'язаний у випадку порушення виконання зобов'язань, сплатити банку штрафні санкції, визначені у цьому договорі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо неправомірної відмови суду у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу за невиконання відповідачем умов п. 4.3.17 договору щодо надання позивачу даних про здійснення страхування транспортного засобу, колегія суддів виходить з наступного.

Так, п. 5.2. вказаного договору зазначено, що у випадку порушення вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 цього Договору, за кожен випадок, проте п. 4.3.17. на порушення умов якого посилається позивач, як на підставу для сплати штрафу, а саме ненадання відповідачем копії договору страхування, та копії документу, що засвідчує оплату страхового внеску, не є тією умовою, що тягне за собою нарахування штрафу передбаченого п. 5.2. вказаного договору. А тому вказані доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем нараховано штраф та пеню за порушення позичальником строку мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту (п.п. 4.3.2., 4.3.3), що в свою чергу є застосуванням до боржника подвійної цивільно-правової відповідальністі одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення,

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні з відповідача штрафу в розмірі 71873, 85 грн. є законним та обґрунтованим.

Таким чином, норми матеріального права застосовані судом відповідно до спірних правовідносин, рішення суду ухвалено з дотриманням процесуального закону, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Надра» - Стрюкової Ірини Олександрівни - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17.06.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: