Справа №588/1837/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Линник О. С.
Номер провадження 22-ц/788/555/15 Суддя-доповідач - Гагін М. В.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Попруги С. В. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 30 січня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Локнянське-БСР», третя особа: ОСОБА_4 про поновлення на роботі, стягнення середнього за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 30 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Стягнуто із ТОВ «Локнянське-БСР» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за один день 08 жовтня 2014 року у розмірі 195 грн. 32 коп.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто із ТОВ «Локнянське-БСР» на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому доводить, що суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення свідків, а також неправомірно посилається на законність дій директора ТОВ «Локнянське-БСР» щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Також ОСОБА_3 вважає, що суд неправомірно не прийняв до уваги поважності ним причин пропуску тримісячного строку щодо звернення до суду про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з 15 лютого 2014 року по 20 лютого 2014 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги, представників відповідача та третьої особи, відповідно ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які заперечували проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив вимоги законодавства про працю та у день звільнення позивача 07 жовтня 2014 року не здійснив належних виплат. Оскільки затримка таких виплат на один день сталася з вини відповідача, то на користь позивача стягується середній заробіток за таку затримку в розмірі 195 грн. 32 коп.

Рішення суду у цій частині сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Відмовляючи в іншій частині позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем також порушені вимоги законодавства про працю при звільненні позивача 17 лютого 2014 року у частині проведення з ним розрахунку лише 20 лютого 2014 року.

Проте, ОСОБА_3 звернувся до суду за захистом порушеного права лише 07 листопада 2014 року, тобто за межами тримісячного строку, встановленого ч.1 ст.233 КЗпП України, який закінчився 20 травня 2014 року, й правові підстави для поновлення якого відсутні.

Вимоги позивача про визнання недійною угоди про розірвання 07 жовтня 2014 року трудового договору за домовленістю сторін, відтак поновлення на роботі й стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнано судом необґрунтованими з огляду на їх недоведеність.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки суд дійшов цих висновків повно і всебічно з'ясував обставини справи, вірно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував відповідні їм норми матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року « Про судову практику розгляду судами трудових спорів» (із подальшими змінами), при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 вересня 2013 року ОСОБА_3 був прийнятий на роботу в ТОВ «Локнянське-БСР» на посаду експедитора транспортного по строковому договору.

16 січня 2014 року ОСОБА_3 був звільнений за угодою сторін відповідно до п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

З 17 січня 2014 року по 14 лютого 2014 року ОСОБА_3 працював у ТОВ «Локнянське-БСР» на посаді майстра по строковому трудовому договору та був звільнений на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України.

20 травня 2014 року позивач був прийнятий на роботу до ТОВ «Локнянське-БСР» на посаду старшого майстра за безстроковим трудовим договором, та 07 жовтня 2014 року був звільнений за угодою сторін (а.с.6-7).

З довідки про доходи ОСОБА_3 від 05 грудня 2014 року №316 вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача за січень-лютий 2014 року становить 188 грн. 69 коп. (а.с.89).

Відповідно до довідки про доходи від 27 листопада 2014 року №310, середньоденна заробітна плата позивача на час його звільнення у жовтні 2014 року складає 195 грн. 32 коп.(а.с.52).

Як вбачається з платіжних відомостей ТОВ «Локнянське-БСР», при звільненні позивача з роботи 14 лютого 2014 року, розрахункові кошти він отримав 20 лютого 2014 року, що є порушенням вимог ч.1 ст. 116 КЗпП України (а.с.90-91).

Сторонами визнається, що ОСОБА_3 у день звільнення був на роботі й відсутній спір про належні позивачеві суми при звільненні, відтак роботодавець зобов'язаний був виплатити працівникові 14 лютого 2014 року всі належні йому суми.

Відповідачем суду не надано належних і допустимих доказів відсутності своєї вини у порушенні строків розрахунку з позивачем у день звільнення.

Частиною 1 ст. 233 КЗпП України встановлений тримісячний строк звернення працівника до суду для вирішення трудового спору. Перебіг зазначеного строку починається з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

ОСОБА_3 про порушення своїх прав на своєчасний з ним розрахунок при звільненні дізнався 20 лютого 2014 року, але до суду за захистом цього права звернувся лише 07 листопада 2014 року, значно пропустивши визначений законом тримісячний строк.

Позивач у своїй заяві від 04 грудня 2014 року поважність причин пропуску тримісячного строку обґрунтував двома обставинами.

Перша - переривання зазначеного строку з огляду на телефонну розмову з роботодавцем на початку квітня 2014 року, за якою позивача повинні були прийняти на роботу у травні місяці 2014 року.

Друга - звернення до суду про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні унеможливлювало прийняття позивача на роботу.

Проте, визначені у ст. 233 КЗпП України строки звернення до суду не перериваються і не зупиняються, але можуть бути поновлені судом при наявності поважних причин.

Поважність причин означає, що працівник не ставиться зневажливо до питання про захист своїх прав, але його зверненню за захистом перешкоджали об'єктивні причини.

Отже, враховуючи наведені позивачем, яким визнається що він за фахом є юрист, причини пропуску звернення до суду, обґрунтовано визнано не поважними, оскільки не існувало об'єктивних перешкод для захисту порушеного права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують й не дають підстав для застосування положень ст. 234 КЗпП України.

Сторонам у справі також визнається та матеріалами справи підтверджується, що безстроковий трудовий договір від 20 травня 2014 року про прийняття ОСОБА_3 на посаду старшого майстра ТОВ «Локняннське - БСР» припинено 07 жовтня 2014 року за угодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Розрахункові кошти при звільненні ОСОБА_3 07 жовтня 2014 року позивач отримав 08 жовтня 2014 року (а.с.56-57).

Судом також встановлено, що 24 вересня 2014 року наказом №65 по ТОВ«Локнянське-БСР» винесена догана старшому майстру ОСОБА_3 за порушення трудової дисципліни - невиконання наказу №56 від 12 серпня 2014 року (а.с.29).

А на підставі доповідних, складених завідуючою лабораторією ОСОБА_7 від 26 вересня 2014 року, старшим зміни охорони ОСОБА_8 від 26 вересня 2014 року, головним інженером ОСОБА_9 від 26 вересня 2014 року, були видані накази №67, №70, №71, №72 від 26 вересня 2014 року про винесення догани старшому майстру ОСОБА_3 за порушення трудової дисципліни та неналежне виконання своїх посадових обов'язків (а.с.24,26-28, 30,32-34).

При цьому, судом першої інстанції, у відповідності до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України не надавалась правова оцінка згаданих наказів відповідача, оскільки позовна заява ОСОБА_3 не містить вимог щодо них.

Зазначення в оскаржуваному рішенні, що притягнення керівництвом ТОВ «Локнянське- БСР» працівників до дисциплінарної відповідальності є звичайною практикою, не спростовує висновків суду щодо ненадання належних і допустимих доказів про відсутність волевиявлення позивача на розірвання трудового договору 07 жовтня 2014 року.

Суд першої інстанції дав належну оцінку наданим сторонами у справі письмовим доказам на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також показам свідків, та у їх взаємозв'язку і сукупності дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність психологічного тиску на позивача керівництвом відповідача, відтак і наявності домовленості сторін на припинення трудового договору 07 жовтня 2014 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 30 січня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -