Справа № 131/2668/14-ц Провадження № 22-ц/772/1271/2015Головуючий в суді першої інстанції Димбіцький Ю. В.
Категорія 23Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької облас-ті в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Нікушина В.П., Зайцева А.Ю.,

при секретарі Топольській В.О.,

за участю представника апелянта, відповідача приватного підприємства «Мрія-Вік» адвоката Токарчука М.В., представника позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25 - адвоката Бездітного І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апе-ляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25 до приватного підприємства «Мрія-Вік» про

визнання договорів оренди землі недійсними,

за апеляційною скаргою директора приватного підприємства «Мрія-Вік» Качули Івана Васи-льовича на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 березня 2015 ро-ку,

В С Т А Н О В И Л А:

19 грудня 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25 звернулися в Іллінецький районний суд Вінницької області з позовом до приватного підприємства ( далі - ПП ) «Мрія-Вік» про ви-знання недійсними договорів оренди землі, посилаючись на наступні обставини ( т. 1, а. с. 1-12 ). В період з 2010 по 2012 роки позивачі уклали з відповідачем договори оренди на-лежних їм на праві власності земельних ділянок, отримали примірники цих договорів з від-міткою про їх реєстрацію. Оскільки відбулася зміна користувача земельних ділянок, то в си-лу прямих вимог закону вбачається обов'язковість проведення агрохімічного обстеження кожної земельної ділянки та паспортизації земельних ділянок. Примірник агрохімічного пас-порта видається землекористувачу. Збереження стану об'єкта оренди, його повернення є од-нією з істотних умов договору оренди. Відповідач не забезпечив проведення агрохімічного обстеження грунтів, відповідні паспорти не отримав, отже домовленість між сторонами дого-ворів з приводу умов збереження стану об'єктів оренди, умов їх повернення - відсутня. Така обставина, на думку позивачів, є достатньою для задоволення заявленого позову на підставі статей 203, 215 ЦК України, вимог ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» про що во-ни й просили у позовній заяві.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 березня 2015 року по-зовні вимоги задоволені ( т. 2, а. с. 216-223 ). Визнано недійсними договори оренди землі від 26 липня 2010 року, укладені приватним підприємством «Мрія-Вік»: № 9 - з ОСОБА_14, № 10 - з ОСОБА_12, № 39 - із ОСОБА_11, № 41- з ОСОБА_20, № 42 - з ОСОБА_18; від 16 серпня 2010 року, укладені приватним підприємством «Мрія-Вік»: № 68 - з ОСОБА_25, № 69 - з ОСОБА_9, № 71 - з ОСОБА_3, № 72 - з ОСОБА_6, № 76, 77 - з ОСОБА_4, № 80 - з ОСОБА_7; від 24 квітня 2012 року, укладені приватним підприєм-ством «Мрія-Вік»: № 30 - з ОСОБА_8, № 31 - з ОСОБА_5, № 49 - з ОСОБА_19; від 25 квітня 2012 року, укладені приватним підприємством «Мрія-Вік»: № 110 - з ОСОБА_21, № 111 - з ОСОБА_16, № 112 - з ОСОБА_15, № 132 - з ОСОБА_13, № 133 - з ОСОБА_24; від 26 квітня 2012 року, укладені приватним підприємством «Мрія-Вік»: № 140, 141 - з ОСОБА_22, № 142 - з ОСОБА_23, № 143 - з ОСОБА_10; від 27 серпня 2012 року до-говори № 172, 173, укладені приватним підприємством «Мрія-Вік» з ОСОБА_17 На користь кожного позивача з відповідача стягнуто по 243,60 гривні у відшкодування сплаченого судо-вого збору.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, директор ПП «Мрія-Вік» Качула І.В. оскаржує його в апеляційному порядку, просить скасувати дане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі ( т. 2, а. с 225-228 ). Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним, необгрунтованим через недоведеність об-ставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність ви-сновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу представ-ників сторін у справі, дослідивши в сукупності наявні в справі докази, перевіривши закон-ність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляцій-на скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрун-тованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимо-ги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані ( пропу-щення строку позовної давності, тощо ), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'я-сованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, під-тверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обгрунтова-ності є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи. Суд повинен кожен доказ проаналізувати, оцінити його достовірність та допустимість.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 11 цього кодексу передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповід-но до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Між сторонами у справі склалися правовідносини, що регулюються нормами чинного Зе-мельного кодексу України, Законів України «Про оренду землі», «Про охорону земель», «Про державний контроль за використанням та охороною земель», нормами Цивільного ко-дексу України в частині щодо визнання правочинів недійсними, іншими нормативно-право-вими актами, що регулюють питання використання земель на умовах оренди.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Законами України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Про охорону земель», Указом Президента України від 02 грудня 1995 року № 1118/95 «Про суцільну агрохімічну паспорти-зацію земель сільськогосподарського призначення» визначено поняття агрохімічної паспор-тизації земель сільськогосподарського призначення як обов'язкове агрохімічне обстеження грунтів з видачею агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки, в якому фіксуються по-чаткові та поточні рівні забезпечення грунтів поживними речовинами, рівні їх забруднення токсичними речовинами та радіонуклідами. У разі зміни власника чи користувача землі її паспортизація здійснюється в обов'язковому порядку незалежно від часу останнього обсте-ження.

Судом встановлено та жодною із сторін у справі не заперечується, що під час укладення оспорюваних договорів оренди землі у 2010-2012 роках вказані вимоги згаданих актів ци-вільного законодавства їхніми сторонами додержані не були, обов'язкове агрохімічне обсте-ження об'єктів оренди не проведено, стан об'єктів оренди в агрохімічних паспортах не відо-бражений.

Враховуючи вимоги норм статей 203, 215 ЦК України, дослідивши оспорювані договори оренди землі, суд встановив, що в них відсутні окремі домовленості щодо всіх істотних умов, досягнення яких вимагається ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», зокрема щодо умов збереження стану об'єктів оренди та умов повернення об'єктів оренди. Із змісту догово-рів неможливо встановити, в якому конкретно стані орендар повинен зберігати об'єкти орен-ди протягом строку дії договорів, та в якому стані має їх повернути. Стан об'єкта оренди ха-рактеризується агрохімічними показниками грунтів та рівнем їх забруднення. Саме ці показ-ники становлять основу цінності земельної ділянки сільськогосподарського призначення, оскільки від них залежить родючість грунтів. З умов збереження стану об'єктів оренди, ви-кладених у всіх оспорюваних договорах, неможливо визначити, в якому стані, з якими агро-хімічними показниками та рівнями забруднення повинні зберігатися орендарем об'єкти орен-ди протягом всього часу дії договорів та на кого (орендаря чи орендодавця) покладено обов'-язок збереження стану об'єкта оренди.

Суд дійшов висновку, що в договорах не прописані належним чином умови збереження стану об'єктів оренди, а лише наведено загальний перелік дій, що мають вчинятися, при цьо-му не вказано, яка сторона договорів повинна їх вчиняти.

Задовольняючи позов, суд вважав, що умови збереження стану об'єкта оренди повинні бути викладені таким чином, аби кожна сторона договору могла зрозуміти, в якому стані має зберігатися об'єкт оренди протягом всього строку дії договору і хто відповідальний за збере-ження стану об'єкта оренди, оскільки тільки за цих умов можна вважати досягнутою домов-леність між сторонами з цих питань.

Суд першої інстанції підкреслив, що у пункті 7.1. договорів, укладених у 2010 році, в пункті 21 договорів, укладених у 2012 році, умови повернення об'єктів оренди обумовлені таким чином, що земельні ділянки повинні бути повернуті орендодавцям у стані, не гіршому порівняно з тим, в якому вони були отримані орендарем. Однак, оскільки стан земельних ді-лянок в установленому порядку на момент зміни користувача не був визначений, то реально неможливо встановити, в якому стані вони повинні бути повернені. Тобто, умови договорів в цій частині є абсолютно формальними, дефектними, такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України та порушують законні інтереси позивачів, які обгрунтовано посилаються на реальне позбавлення їх гарантій того, що стан їхнього майна, контролювати який вони позбавлені можливості, не погіршиться за час перебування його в оренді. Суд ке-рувався правовими висновками Верховного Суду України, зробленими під час перегляду ци-вільних справ у 2012-2014 роках, які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Висновки суду першої інстанції є вірними, належно вмотивованими, такими, що відпові-дають нормам чинного законодавства України, яке регулює наявні у справі правовідносини між сторонами у справі.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції від 10 березня 2015 року, директор ПП «Мрія-Вік» Качула І.В. посилається на безпідставність прийняття судом до розгляду одного позову кільканадцяти позивачів, що ускладнило повний, всебічний, об'єктивний розгляд справи; прийняття судом до уваги копій додатків до позовної заяви, без витребування оригі-налів документів. Апелянт підкреслює, що ні оспорювані договори оренди землі, ні чинне за-конодавство не передбачають можливості порушення питання про визнання правочинів не-дійсними в процесі їх виконання за недотримання будь-яких визначених у них умов; обов'-язок з оформлення агрохімічних паспортів лежить виключно на позивачах, оскільки ПП «Мрія-Вік» є орендарем земельних ділянок, а не користувачем. На думку апелянта, оскільки ініціатором агрохімічної паспортизації є державні органи, така робота має проводитися за ра-хунок коштів з плати за землю, наявність агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки є обов'язковою при передачі останніх у власність, користування, тому на момент укладення оспорюваних договорів такі паспорти мали уже бути в позивачів. У Вінницькій області Іллі-нецький район, в якому розташовані орендовані відповідачем землі, не включений до прове-дення паспортизації.

З доводами апелянта погодитися не можна, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні від 10 березня 2015 року. Позиції відповідача судом першої інстанції надана критична юридична оцінка, що аргументовано вмотивована в оскаржуваному рішенні і хоча апелянт не погоджується з такими висновками суду, колегія суддів апеляційного суду визнає їх правильними, обгрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що оригінали договорів оренди землі, укладені сторонами, практично весь час розгляду справи в судових засіданнях перебу-вали в наявності у представника позивачів Бездітного І.І., жодного разу не виникало питань щодо невідповідності їх копій, доданих до справи, оригіналам. Таке зауваження викладено лише в апеляційній скарзі.

Помилковим також є твердження апелянта щодо обов'язку саме позивачів виготовити агрохімічні паспорти власних земельних ділянок на момент укладення правочинів з передачі їх в оренду. Не зачіпаючи безспірного питання стосовно відсутності таких паспортів у пози-вачів на момент укладення договорів, слід мати на увазі, що пунктом 2 Указу Президента України від 02 грудня 1995 року № 1118/95 «Про суцільну агрохімічну паспортизацію земель сільськогосподарського призначення» визначено: «У разі зміни власника чи користувача зем-лі її паспортизація здійснюється в обов'язковому порядку незалежно від часу останнього об-стеження».

Посилання ж апелянта на те, що він є орендарем, але ніяк не користувачем земельних ді-лянок позивачів свідчить про спотворене розуміння цих понять або ж свідоме намагання будь-яким способом захистити власний інтерес. Такий висновок узгоджується із зацікавле-ністю орендаря в тому, аби з мінімальними затратами отримати максимальну користь від ви-користовуваної землі, а домовленість щодо умов збереження конкретних агрохімічних показ-ників грунтів та щодо умов повернення земельних ділянок з відповідними агрохімічними по-казниками вимагає від орендаря використання землі таким чином, щоб її стан не погіршував-ся, а це потребує додержання ним встановлених правил та додаткових економічних затрат.

Інші доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують як такі, що не тягнуть її задово-лення.

Статтею 303 ЦПК України встановлені межі розгляду справи апеляційним судом, який перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеля-ційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додер-жанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу директора приватного підприємства «Мрія-Вік» Качули Івана Васи-льовича відхилити.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 березня 2015 року зали-шити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: