Справа № 369/7247/15-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/6024/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 03.12.2015
УХВАЛА

Іменем України

03 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Кашперської Т.Ц.

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів і стягнення заборгованості за несплату аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що між нею і ОСОБА_3 06 червня 2009 року був укладений шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області. В шлюбі у неї і ОСОБА_3 23 жовтня 2009 року народився син ОСОБА_4. Їхній шлюб був розірваний рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 листопада 2013 року № 369/8228/13-ц. та того часу син проживає разом з нею. Через місяць після розірвання шлюбу, 05 грудня 2013 року вона з відповідачем уклала Договір про участь у вихованні і утриманні дитини № 1516, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_5. В даному договорі передбачено, що батько дитини зобовязується щомісячно, не пізніше 15 числа поточного місяця, передавати матері дитини на утримання сина по 1000,00 грн. до досягнення дитиною 18 років. Однак даних коштів на утримання дитини їй не вистачає, оскільки щомісячні витрати на сина значно перевищують суму коштів, які надає батько дитини. Оскільки комунальні платежі значно підвищено за останній час, дитина відвідує дошкільний навчальний заклад, щомісячні витрати на харчування в дитячому садку складають 320,00 грн., дитина відвідує заняття з мовлення та окремо займається з логопедом, харчування на дитину в місяць складає 1800,00 грн., також відвідування басейну складає 1100, 00 грн. лише на лікування в квітні було витрачено більше 1000,00 грн., щомісячно на оновлення гардеробу дитячого витрачається 1000,00 грн., загальні витрати для забезпечення оздоровлення дитини в літній період складають 6000,00 грн. розвиток дитини повністю забезпечується нею. На момент підписання Договору про участь у вихованні дитини, а саме 5 грудня 2013 року даних коштів було замало, а в умовах теперішнього зросту цін та інфляційних процесів в Україні дана сума є неприпустимою і нереальною для забезпечення потреб дитини. В період з жовтня 2012 року по 05 грудня 2013 року (до моменту підписання договору про участь у вихованні та утриманні дитини) батько матеріально не підтримував дитину, всі витрати, повязані з її вихованням, були покладені на неї, а тому вона вважає за доцільне стягнути заборгованість по аліментах за вказаний період у розмірі щомісячних платежів, передбачених Договором про участь у вихованні та утриманні дитини, оскільки протягом зазначеного часу ОСОБА_3 нехтував своїм батьківським обовязком по утриманню дитини. Позивач ОСОБА_2 вважала, що дохід відповідача дозволяє збільшити суму аліментів до тієї, яка буде забезпечувати потреби дитини на даний момент і до досягнення нею повноліття. У звязку з цим та з посиланням на вимоги ст. ст. 180, 184, 191, 192 СК України просила збільшити розмір аліментів на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі, у розмірі 4000 грн., стягнути з ОСОБА_4 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. до досягнення дитиною повноліття, стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за несплату аліментів в період з жовтня 2012 року по 05 грудня 2013 року у сумі 13000,00 грн. пропорційно розміру щомісячних платежів, передбачених Договором про участь у вихованні та утриманні дитини.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального права. Вважає, що дохід відповідача займаючись програмуванням дозволяє збільшити суму аліментів. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку, що вона не надала доказів погіршення свого матеріального стану, оскільки в умовах теперішньої цінової політики погіршення матеріального стану не потрібно будь чим доводити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позов заявлений не правомірно, оскільки позивачем не доведено, що змінився її матеріальний і сімейний стан, як одержувача аліментів, і стан платника аліментів ОСОБА_3, що може суттєво вплинути на розмір аліментів на утримання дитини і бути підставою для зміни розміру аліментів відповідно до положень ст. ст. 180, 182, 183, 184, 192 СК України. Позивачем дані обставини не спростовані належними та допустимими доказами.

Крім того суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 13000 грн. аліментів за минулий час, оскільки дані вимоги позивача ОСОБА_2 не були підтверджені доказами, а саме що вона вживала заходів щодо отримання коштів на утримання сина в розмірі 1000,00грн. до підписання договору з відповідачем.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до вимог ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обовязку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв»язку з ухиленням від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Встановлено, що 06 червня 2009 року ОСОБА_3 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у подружжя народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ОК № 143208, виданого виконавчим комітетом Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 04 листопада 2009 року, актовий запис № 56.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2013 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу позов задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 розірвано.

Відповідно до наданої суду довідки Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 721 комбінованого типу Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 16 вересня 2015 року № 23 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 721 комбінованого типу з березня 2015 року по теперішній час. За період перебування дитини в дошкільному закладі дитину приводила і забирала мати, ОСОБА_2, яка приділяє належну увагу розвитку і вихованню хлопчика.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 зазначала, що її щомісячний дохід складає 3500 грн., а відповідач ОСОБА_3 вказав суду, що його щомісячний дохід становить 2000-2500 грн..

05 грудня 2013 року ОСОБА_3 і ОСОБА_2 уклали Договір про участь у вихованні та утриманні дитини, відповідно до умов п. п. 1, 2 якого сторони домовились, що їхній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, буде проживати разом з матірю ОСОБА_2, та на утримання дитини батько ОСОБА_3 зобовязується щомісячно, не пізніше 15 числа поточного місяця, передавати матері на утримання сина по 1000 грн. до досягнення дитиною 18 років будь-яким шляхом за його вибором: готівкою безпосередньо матері, що має бути підтверджено її розпискою, або банківським перерахуванням на поточний (картковий) рахунок матері.

Згідно умов п. 7 вказаного Договору усі рішення, що впливають на здоровя, освіту та розвиток дитини, приймаються батьками спільно. У разі виникнення інших важливих справ, що стосуються дитини, батьки зобовязуються радитися один з одним і якнайповніше забезпечувати дотримання інтересів дитини.

Відповідно до умов п. 9 вказаного Договору у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоровя будь-якої зі сторін Договору, якщо сторони дійдуть згоди, вносяться зміни або доповнення до цього договору шляхом укладення додаткового нотаріально посвідченого договору.

Згідно умов п. 14 зазначеного Договору він набирає чинності з дати його підписання і діє в повному обсязі до досягнення дитиною повноліття, а у випадку навчання дитини після повноліття-до закінчення навчання.

Відповідно до вимог п. 15 Договору про участь у вихованні та утриманні дитини одностороння відмова від виконання умов договору або одностороння зміна умов договору не допускається. Договір може бути розірваний або змінений за взаємною згодою сторін, а у випадках невиконання його умов і відсутності домовленості між сторонами-у судовому порядку.

З урахуванням наведеного, суд дійшов вірного висновку, що позов заявлений не правомірно, оскільки оскільки позивачем не доведено, що змінився її матеріальний і сімейний стан, як одержувача аліментів, і стан платника аліментів ОСОБА_3, що може суттєво вплинути на розмір аліментів на утримання дитини і бути підставою для зміни розміру аліментів відповідно до положень ст. ст. 180, 182, 183, 184, 192 СК України. Позивачем дані обставини не спростовані належними та допустимими доказами.

Крім того суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 13000 грн. аліментів за минулий час, оскільки дані вимоги позивача ОСОБА_2 не були підтверджені доказами, а саме що вона вживала заходів щодо отримання коштів на утримання сина в розмірі 1000,00грн. до підписання договору з відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що дохід відповідача дозволяє збільшити суму аліментів до тієї, яка буде забезпечувати потреби дитини на даний момент і до досягнення нею повноліття, не заслуговують на увагу оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст. 60 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд дійшов помилкового висновку, що вона не надала доказів зміну свого чи відповідача матеріального стану,не ґрунтуються на вимогах закону та не підтверджені жодним належним доказом.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія судів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: