13.03.2015 Справа № 756/5019/13-ц
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________________
Ун.№756/5019/13-ц
Пр.№2-756/24/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Диби О.В.

за участю секретаря Свинаренко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у м.Києві, Київської державної нотаріальної контори №11, ОСОБА_2, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на спадкування за законом та визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на спадкування за законом та визнання заповіту недійсним в якому зазначив, що з 2002 року він проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6, був пов'язаний з ним спільним побутом та мав взаємні права та обов'язки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 після тяжкої хвороби, ОСОБА_6 помер.

Після того, як позивач поховав ОСОБА_6 він звернувся до 11-ї Київської держаної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. В ході прийняття спадщини позивачу стало відомо, що 22.11.2005 року ОСОБА_6 вчинив заповіт, яким після своєї смерті заповів все належне йому майно ОСОБА_2 про що під час спільного життя позивачу не говорив.

Вважаючи себе єдиним спадкоємцем майна померлого ОСОБА_6 та за відсутності факту реєстрації між померлим та позивачем шлюбу, просив встановити факт його проживання однією сім'єю з померлим ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу з вересня 2002 року та по день його смерті для прийняття спадщини.

Крім цього вказував на те, що померлий ОСОБА_6 за свого життя страждав на тяжкі хвороби, які можливо і стали причиною його смерті, тому він під час вчинення заповіту на ім'я відповідача ОСОБА_2 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, тому вказаний заповіт від 22.11.2005 року слід визнати недійсним.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Пояснили, що позивач та померлий ОСОБА_6 познайомилися в жовтні 1993 року під час спільної роботи на заводі «Ремточмеханіка». Тривалий час підтримували дружні стосунки, а з 2002 року почали спільно проживати. За час спільного життя, питання про реєстрацію шлюбу між ними вирішено не було. З червня 2002 року померлий ОСОБА_6 почав хворіти та періодично проходив лікування в медичних закладах. У зв'язку із загостреннями цукрового діабету, постійно прогресуючою катарактою та гіпертонією, поводився неадекватно, був агресивний, інколи забував де знаходиться, що стало причиною його звернення до лікаря психіатра. Відмітили, що в період вчинення померлим ОСОБА_6 заповіту на ім'я відповідача ОСОБА_2, позивач був відсутній на території України. Про ОСОБА_2 померлий ОСОБА_6 за свого життя позивачу нічого не говорив. Наміру про вчинення на останню заповіту не виказував.

Крім цього вказували на те, що після постановлення судом ухвали про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру померлого ОСОБА_6, по підробленим документам, від імені ОСОБА_6 квартира АДРЕСА_1, яка належала померлому була реалізована третім особам - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у зв'язку із чим, було заведено відповідне кримінальне провадження.

Відповідач ОСОБА_2 та її представники в судовому засіданні заперечували факт проживання позивача з померлим ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вказували на те, що померлий є родичем відповідача ОСОБА_2 тому в листопаді 2005 року сам звернувся із пропозицією, заповісти все належне йому майно ОСОБА_2, що й було зроблено. Під час посвідчення заповіту приватним нотаріусом ОСОБА_3 було перевірено стан померлого ОСОБА_6 та засвідчено його волю. При спілкуванні відповідача ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_8 з померлим ОСОБА_6 останній, ніколи не згадував про проживання з позивачем та вони його ніколи не бачили. Вказували на те, що померлий проживав сам, мав негативне ставлення до жінок, тому ніколи й не був одружений. У зв'язку із вказаним, просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Інші учасники в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляд справи судом повідомлялися.

Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків та експерта, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 познайомився з позивачем в жовтні 1993 року під час їх спільної роботи на заводі «Ремточмеханіка». Дана обставина сторонами не заперечувалась.

З вказаного вище часу, позивач та ОСОБА_6 перебували в дружніх відносинах.

Позивач у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком не перебував.

З 2002 року стан здоров'я ОСОБА_6 став погіршуватися і він вимушений був звертатися за допомогою до медичних закладів.

У грудні 2004 року ОСОБА_6 звернувся до лікаря - психіатра, який констатував наявність у нього помірно виражених інтелектуально - мнестичних порушень.

В березні 2005 року при зверненні за амбулаторною медичною допомогою до лікаря -психіатра ОСОБА_9 у ОСОБА_6 було виявлено дисмнестичні порушення на протікаючи та минулі події, розлади критики, періодичні переживання тривоги та страх, що було тлумачено, як прояви «дементного синдрому» у рамках «дисциркуляторної енцефалопатії ІІ-ІІІ ступенів».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що при зверненні ОСОБА_6 до нього за психіатричною допомогою він вважав позивача дружиною останнього, оскільки про це свідчила їх поведінка та відношення самого померлого до позивача. Крім цього вказував на те, що діагноз, який був поставлений ОСОБА_6 відповідав дійсності виходячи із його стану здоров'я про що й було зроблено відповідні записи в медичній документації.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 вказували на те, що померлий з 2002 року проживав з позивачем однією сім'єю, вів спільне господарство та мав взаємні права та обов'язки. Про відповідача ОСОБА_2 померлий їм ніколи не казав та не виявляв свого наміру вчиняти на неї заповіт, хоча вони з ним довгий час дружили та спілкувалися, аж до моменту його смерті. Повідомили, що їм нічого не відомо з приводу наявності у померлого родинних зв'язків із відповідачем ОСОБА_2

З заяви ОСОБА_13 вбачається, що позивач та померлий ОСОБА_6 з 2004 року по 2011 року проживали однією сім'єю, вели спільне господарство. Неодноразово, у вказаний період приїздили для спільного відпочинку в м. Феодосія, де й відпочивали у її будинку.

З матеріалів справи вбачається, що 01.03.2007 року між померлим ОСОБА_6 та ЗАТ «Охорона - Комплекс» було укладено договір №7/0113сп спостереження за технічними засобами сигналізації, що знаходиться на квартирі (інших приміщеннях) громадян відповідно до умов якого, останнім було взято під спостереження сигналізацію, що встановлена на об'єкті за адресою: АДРЕСА_2, яка належала померлому ОСОБА_6. Відповідно до оперативної картки на квартиру, що охороняється позивач був єдиною довіреною особою померлого, що свідчить про його відношення до позивача.

Згідно із договором - замовлення №7.10955.З на організацію та проведення поховання від 08.08.2012 року позивач організував поховання ОСОБА_6 після його смерті.

Відповідно наданих позивачем рахунків ним, спільно з померлим ОСОБА_6 сплачувалися кошти за утримання квартири померлого.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Законодавцем встановлено, що «сім'я» на відміну від «шлюбу» є проживанням осіб, пов'язаних спільним побутом та у яких є взаємні права та обов'язки один до одного. При цьому, необхідно звернути увагу, що для існування сім'ї не існує спеціального порядку реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Враховуючи пояснення позивача та його представника, співставивши їх із поясненнями відповідача ОСОБА_2, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та покази допитаних судом свідків, суд приходить до висновку про те, що померлий ОСОБА_6 дійсно проживав разом із позивачем однією сім'єю, мав спільний бюджет, взаємні права та обов'язки, однак шлюб між ними зареєстрований не був.

Разом із цим, враховуючи набрання чинності ЦК України 01.01.2014 року і віднесення ним осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини до кола спадкоємців четвертої черги, встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу для подальшого прийняття спадщини до 01.01.2004 року, не буде мати жодного юридичного значення, тому в цій частині вимоги позивача не відповідають нормам чинного законодавства та підлягають відхиленню.

Суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_8, оскільки він є чоловіком відповідача ОСОБА_2, після надання показів отримав право представляти її інтереси на підставі довіреності та фактично зацікавлений у результаті розгляду справи.

Інші досліджені в судовому засіданні докази, висновків суду не спростовують.

Щодо вимоги про визнання заповіту недійсним, суд вважає за необхідне відмітити наступне.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Судом встановлено, що оскільки позивач проживав з померлим ОСОБА_6 однією сім'є без реєстрації шлюбу, він звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, тому в розрізі норм чинного законодавства, він є заінтересованою особою та має право звертатися до суду із позовом про визнання заповіту недійсним.

Як вбачається з акту судово - психіатричного експерта №660 від 11.08.2014 року померлий ОСОБА_6 за своїм психічним станом на час укладення заповіту на ім'я відповідача ОСОБА_2 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. На час укладення спірного заповіту страждав стійким хронічним психічним розладом у вигляді Органічного ураження головного мозку судинно - дисметаболічно-соматогенного ґенезу з вираженням інтелектуально-мнестичними та емоційно-вольовими порушеннями і за своїм психічним станом тоді не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, лікаря - психіатра ОСОБА_9 підтверджують відомості, які містяться в акті судово - психіатричного експерта про дивну поведінку померлого ОСОБА_6 та його можливу хворобу.

Допитаний в судовому засіданні лікар судово - психіатричний експерт, який був лікарем - доповідачем під час проведення судово - психіатричної експертизи ОСОБА_14 підтвердив ті відомості, які містить акт судово - психіатричного експерта №660 від 11.08.2014 року та вказав на те, що матеріали, які були надані для проведення судово - психіатричної експертизи дали змогу експертам прийти до висновку, який міститься в наданому суду акті.

Висновки судово - психіатричного експерта у встановленому законом порядку зацікавленими особами не спростовані, тому оцінюються судом в сукупності з іншими доказами, які надані суду та ним досліджені.

За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про те, що позовна вимоги про визнання заповіту, вчиненого ОСОБА_6 22.11.2005 року на ім'я відповідача ОСОБА_2 недійсним, є правомірною та підлягає задоволенню, оскільки під час його вчинення померлий ОСОБА_6 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому вчинений заповіт не відповідав дійсній волі померлого.

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду, матеріали справи не містять та сторонами не надані.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердженні пояснення відповідача ОСОБА_2 про те, що померлий ОСОБА_6 був її родичем, оскільки жодного доказу на підтвердження цієї обставини суду надано не було.

Оскільки позивач не ставить питання про розподіл судових витрат, це питання судом не розглядалося.

У зв'язку із вищенаведеним, керуючись ст. 3 СК України, ст. ст. 1233, 1257 ЦК України, 10, 57-61,79,88, 208 - 209, 212-215, 218, 256 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у м.Києві, Київської державної нотаріальної контори №11, ОСОБА_2, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на спадкування за законом та визнання заповіту недійсним - задовольнити частково;

Встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_1;

Визнати заповіт, складений 22.11.2005 року ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 - недійсним;

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити;

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення через Оболонський районний суд м. Києва. У разі якщо особи, які беруть участь у справі не були присутні під час ухвалення рішення, апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з моменту його отримання;

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: О.В. Диба