Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Локоткова І.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_1, заінтересовані особа Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28.08.2015 року у справі № 1222/15,-

встановив:

ОСОБА_1 25.11.2015 року звернулася до суду із завою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.08.2015 р. у справі № 1222/15, постановленого за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 151 170,41 швейцарських франків та витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом у розмірі 25 500 грн.

Вимоги заяви мотивовані тим, що справа, у якій прийнято рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.08.2015 року не підвідомча третейському суду відповідно до Закону України «Про третейські суди» та третейське застереження є нікчемним, оскільки порушує права заявника, як споживача банківських послуг.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 підтримала подану заяву.

Представник ПАТ «Універсал Банк» Карачун С.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, посилаючись на безпідставність вимог.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином, про причини неявки суд повідомлено не було.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 389-4 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи про оскарження рішення третейського суду.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків, який знаходиться за адресою м. Київ, вул. М.Раскової,15, у складі третейського судді Волошинович О.П. 28 серпня 2015 року у справі № 1222/15 постановлене рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено. Даним рішенням стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість в сумі 151 170,41 швейцарських франків та витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом у розмірі 25 500 грн. (а.с. 21-24).

Перелік підстав для скасування рішення третейського суду наведений у ст. 389-5 ЦПК України.

Заявник просить скасувати рішення третейського суду з тих підстав, що справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону. При цьому посилається на те, що на правовідносини за кредитним договором поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку з цим справа, згідно п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», не підвідомча третейським судам.

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

З матеріалів справи убачається, що рішення третейського суду постановлене на підставі укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору № 001-2915/756-0258 від 04.10.2007 року та додаткових угод до нього, а також на підставі договору поруки від 12.05.2014 року укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03.02.2011 р. зазначену норму закону було доповнено пунктом 14, відповідно якого третейським судам не підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Даний закон набрав чинності 12.03.2011 р.

Згідно п. п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; а споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Згідно укладеного між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору № 001-2915/756-0258 від 04.10.2007 року, його предметом є надання банком позичальнику кредиту (грошових коштів) на споживчі потреби, отже цей кредит у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є споживчий і на правовідносини, що виникають між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за даними договором під час його укладення і виконання поширюється дія вказаного Закону.

Третейська угода щодо розгляду спорів, пов'язаних з виконанням умов кредитного договору безпосередньо у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків викладена сторонами у п. 7.1 Додаткової угоди б/н до Кредитного договору № 001-2915/756-0258 від 04.10.2007 року, яка укладена 12 травня 2014 року (а.с. 6-13).

Відповідно рішення Конституційного Суду України у справі № 1-26/2011 від 10.11.2011 р., дія пунктів 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно ст. 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України, зокрема з питань офіційного тлумачення законів України, є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Відповідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Виходячи з положень ст. ст. 55, 64, 124 Конституції України, аналізуючи зміст Закону України «Про третейські суди» та ст. 17 ЦПК України, третейський суд як недержавний орган за цим Законом має повноваження вирішення тих спорів та лише тих сторін, якими укладено угоду (прийнято рішення) про передачу спору на розгляд третейського суду і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обов'язків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди, а також на спори, які не підвідомчі третейським судам.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.08. 2015 року по справі № 1222/15 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки відносини, які виникли між сторонами спору та були предметом розгляду в третейському суді, пов'язані з виконання зобов'язань по кредитному договору, а враховуючи той факт, що на момент укладання додаткової угоди від 12.05.2014 року до кредитного договору від 04.10.2007 року з позичальником ОСОБА_1 та договору поруки б/н від 12.05.2014 року у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, де поручителем виступає ОСОБА_2., діяла редакція Закону України «Про третейські суди» яким передбачена заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), тому третейське застереження, яке міститься у цих договорах, було укладено в порушення вимог п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», а отже справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20.05.2015 р. у справі № 6-64цс15, яка у відповідності до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Також постановою Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року, винесеною у справі № 6-856цс15 про перегляд судового рішення за заявою фізичної особи про скасування рішення постійно діючого третейського суду, яка прийнята за результатами розгляду справи у подібних правовідносинах, заяву задоволено.

При ухваленні вищевказаної постанови Верховного Суду України від 02.09.2015 року, Верховний Суд України виклав наступну правову позицію:

«Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», про скасування якого просив ОСОБА_8, ухвалено 26 грудня 2014 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону.

Суди, розглядаючи заяву ОСОБА_8 на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів.

Оскільки ОСОБА_8 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, суд також приймає до уваги наступні обставини.

Відповідно до умов кредитного договору № 001-2915/756-0258 від 04.10.2007 року, грошові кошти ПАТ «Універсал Банк» позичальнику ОСОБА_1 надавав у іноземній валюті, а саме 168 000 швейцарських франків.

Верховним Судом України у справі № 6-831цс14 при прийнятті постанови від 21.10.2015 року викладена правова позиція, якою визначено наступне:

«Відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно зі ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» іноземна валюта як засіб платежу може використовуватися лише у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту. Такі розрахунки повинні здійснюватися лише через уповноважені банки в порядку, встановленому Національним банком України. Розрахунки іноземною валютою між резидентами допускаються лише в магазинах безмитної торгівлі, а також під час реалізації товарів на шляху руху транспортних засобів при міжнародних перевезеннях.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України та п. 1 ч. 3 ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

За змістом статей 1, 2, 6 Закону України «Про третейські суди» підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом.

У справі, рішення касаційного суду в якій переглядається Верховним Судом України, вирішено скаргу на рішення третейського суду, постановлене у справі щодо проведення розрахунку за укладеним резидентами кредитним договором, предметом якого була іноземна валюта - долари США.

Порядок здійснення на території України розрахунків в іноземній валюті регулюється Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Цей закон установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Норми цього закону, спрямовані на регулювання порядку проведення розрахунків іноземною валютою, носять імперативний характер, вони вкрай обмежують свободу резидентів при здійсненні таких розрахунків. Статтею 16 Декрету встановлено фінансові санкції, які застосовуються до резидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 Декрету незаконне використання валютних цінностей як засобу платежу тягне за собою адміністративну відповідальність (ст. 162 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Отже, норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні.

Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами».

Також правова позиція висловлена 04.11.2015 року Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2074цс15 у якій зазначено про те, що у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12.03.2011 року, на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється заборона на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

За викладених обставин наявні підстави для скасування рішення третейського суду.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «Універсал Банк» на користь заявника підлягає стягненню сплачений ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с. 1).

Керуючись ст. ст. 72, 73, 88, 389-1, 389-4, 389-5, 389-6 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особа Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28.08.2015 року у справі № 1222/15 задовольнити.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28 серпня 2015 року по справі № 1222/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя