Ухвала

іменем україни

15 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Євграфової Є.П., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 08 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу в розмірі 100 000 грн.

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд накласти арешт на рухоме та нерухоме майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання та реєстрації якого: АДРЕСА_1.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 08 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року, заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову повернуто на підставі ч. 4 ст. 151, ч. 8 ст. 153 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і направити справу для вирішення питання про задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Повертаючи заяву про забезпечення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що заявником не сплачено судовий збір за розгляд такої заяви.

Погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Порядок сплати та розміри судового збору визначаються у відповідності до Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, який набрав чинності з 01 листопада 2011 року (далі - Закон).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону встановлено, що судовий збір справляється - за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Пунктом 1.13 ч. 2 ст. 4 Закону встановлено ставку судового збору за подання до суду заяви про забезпечення доказів або позову в розмірі 0,1 розміру мінімальної заробітної плати.

Разом з тим, згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 6 Закону у разі якщо позовну заяву подано після подання заяви про вжиття запобіжних заходів чи заяви про забезпечення доказів або позову, розмір судового збору зменшується на розмір судового збору, сплаченого за подання заяви про вжиття запобіжних заходів чи заяви про забезпечення доказів або позову.

За положеннями ч. 4 ст. 151 ЦПК України за заявою заінтересованої особи суд може забезпечити позов до подання позовної заяви з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності. До заяви про забезпечення позову додаються документи та інші докази, які підтверджують, що саме ця особа є суб'єктом відповідного права інтелектуальної власності і що її права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову. До заяви додаються також її копії відповідно до кількості осіб, щодо яких просять вжити заходи забезпечення позову, та документ, що підтверджує сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

З системного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що Законом України «Про судовий збір» передбачено сплату судового збору за заяву про забезпечення позову в разі її подання до суду до подання позовної заяви. При цьому, у разі подання такої заяви після подання позовної заяви розмір судового збору зменшується на розмір судового збору, сплаченого за подання заяви про вжиття запобіжних заходів чи заяви про забезпечення доказів або позову.

Вирішуючи питання про повернення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 позовна заява була подана раніше, ніж заява про забезпечення позову, та заявником було сплачено судовий збір за її розгляд, а тому помилково керувався ч. 4 ст. 151 ЦПК України й не взяв до уваги положення ст. 6 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, ухвали судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з порушенням норм процесуального права, що в силу ч. 2 ст. 336, ст. 342 ЦПК України є підставою для їх скасування.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що питання про забезпечення позову в даній справі за заявою ОСОБА_3 вже вирішено ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 липня 2014 року, відповідно до якої накладено арешт на рухоме, нерухоме майно та грошові кошти, які належать на праві приватної власності ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який мешкає по АДРЕСА_1.

Отже підстави для направлення заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову до суду першої інстанції для продовження розгляду відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 08 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

Судді: Є.П. Євграфова

В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Попович