АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Тамакулової В.О.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини з усіх видів заробітку ( доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, до досягнення дитиною повноліття, оскільки батько у добровільному порядку належної матеріальної допомоги не надає.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на те, що судом неповно були з*ясовані обставини справи, має місце невідповідність висновків, порушення норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення місцевого суду не відповідає.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 12 березня 1994 року по 22 січня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають одну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо.

Згідно довідки відповідач працює на ДП «СхідГЗК» і його заробітна плата, за період липня 2014 року по червень 2015 року, складає 127 587,91 грн.( а.с.23)

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Аналогічне роз'яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів надане Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що малолітній син проживає як з матір*ю, так і з батьком, останній приймає участь у матеріальному забезпеченні дитини, а також оздоровлює дитину на морі та постійно приймає участь у його вихованні та догляді за ним. Також зазначив, що позивачкою не було спростовано дані обставини і не надано жодних доказів.

Такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на законі, і не можуть бути підставами для відмови в позові.

Як видно з рішення місцевого суду, відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначав, що після розірвання шлюбу між ним та позивачкою склалися неприязні стосунки, в наслідок чого у жовтні 2014 року він покинув спільне житло і став проживати в квартирі своїх знайомих за адресою: пров. Інтузіастів,6/29 в м. Жовті Води.

Колегія суддів вважає, що долучені відповідачем до матеріалів справи: довідка центру народної творчості, культури та дозвілля, про те що ОСОБА_5 відвідував розвиваючу студію «Капітошка», в період з жовтня 2013 року по квітень 2014 року, на заняття якої приводив його батьк, довідка ДЮСК «Бусидо» про відвідування секції дзюдо та витяг з протоколу № 41 засідання профкомітета ГМЗ та ЦНДЛ від 28.05.2015 року про отримання чотирьох путівок у санаторій, у тому числі і на ім*я сина ОСОБА_4, не можуть свідчити про надання регулярної допомоги на утримання дитини. Крім того, згідно ст. 185 СК України батьки зобов*язані приймати участь у витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою).

Не може бути визнаним допустимим доказом, у розумінні ч.2 ст.59 ЦПК України, акт від 20 липня 2015 року, який на думку відповідача,підтверджує факт проживання сина з ним за адресою вул. Інтузіастів,6/29, який підписаний трьома особа, але належним чином не оформлений. (а.с.24)

Посилання ОСОБА_3 та суду першої інстанції про придбання харчування та одягу для дитини, нічим не підтверджено та не мотивовано.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції також послався на те, що відповідач з моменту розірвання шлюбних стосунків і по теперішній час у добровільному порядку надає своїй повнолітній дочці матеріальну допомогу, яка продовжує навчання, що підтверджується дублікатами чеків/платежів.

Однак, колегія суддів вважає, що це питання не було предметом розгляду по даній цивільній справі, а тому не заслуговує на увагу.

За рішенням № 508 від 20 жовтня 2015 року виконавчим комітетом Жовтоводської міської ради ОСОБА_3 було відмовлено у визначенні місця проживання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з ним. Визначено місце проживання дитини з матір*ю ОСОБА_2

Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи з рівності обов'язку батьків утримувати своїх дітей, Конституційного права особи на прожитковий мінімум, наявність правових підстав для задоволення позову, колегія суддів вважає, що рішення суду слід скасувати, як таке, що постановлено з порушенням п.п.3, 4 ст.309 ЦПК України та ухвалити нове рішення, у відповідності до ст. 183 СК України стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 травня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України , колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4,( ІНН 93), на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 травня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в розмірі 243,60 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді :