Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/6714/15 Головуючий у 1-й інстанції: Колесник С.Г.
Є.У.№ 334/6059/15-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого Савченко О.В.,

Суддів Маловічко С.В.,

ОСОБА_1,

При секретарі Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 11.05.2006р. між банком і відповідачем був укладений кредитний договір, на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі 5 155,80 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом зі строком повернення коштів до 12.05.2008р. Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконала свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 17.07.2015р. має заборгованість на суму 26 292,82 грн., із яких заборгова6ність за кредитом 3 597,32 грн., за відсотками 8 527,35 грн., 14 168,15 грн. пені і штрафів, просив на підставі ст.ст.526,527, 530, 1054 ЦК України про задоволення позову.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову Банк посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що Банком пропущений строк позовної давності, про застосування якого просив відповідач, подавши суду відповідну заяву.

Так, судом встановлено, що відповідно до договору від 11 травня 2006 року б/н, укладеному між сторонами, банк надав відповідачу кредит у розмірі 5 155,80 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється щомісячним внесенням позичальником з 21 по 28 число грошових коштів (щомісячних платежів) у сумі 276,28 грн. на погашення кредиту, відсотків , комісії, а також інших витрат (а. с. 5-6).

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що у зв'язку з невиконанням позичальником умов договору заборгованість відповідача станом на 17 липня 2015 року становить 26292,82 грн., із яких: 3 597, 32 грн. заборгованість за кредитом; 8 527,35 грн. заборгованість за відсотками, 12 439,92 грн. пеня, а також штрафи: 500 грн. фіксована частина і 1228,23 процентна складова (а.с.3-4).

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 626 , ст.627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із заявою позичальника, яка являється невідємною частиною кредитного договору, щомісячний обов'язковий платіж, який позичальник повинен внести на відповідний рахунок для погашення заборгованості в період з 21 по 28 число кожного місяця становить 276,28 грн., остаточний строк повернення кредиту 12 травня 2008 року.

З позовом до суду позивач звернувся у липні 2013 року.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 (далі постанова), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою, кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Вирішуючи спір, районний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин й нормами матеріального права, які підлягають застосуванню; з'ясував питання щодо строку позовної давності й правильно вважав, що він був пропущений позивачем. До того ж про застосування такого строку було заявлено клопотання відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції (а. с.36).

Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Відповідно до ст. 259, 261 ЦК України позовні давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За нормами ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Посилання Банку на переривання строку позовної давності висновків суду першої інстанції не спростовують. Видача судового наказу у листопаді 2008 року, який ухвалою суду від 02.12.2008 року скасований, не свідчить про дотриманням банком строків позовної давності при зверненні до суду з відповідним позовом у цій справі у липні 2015 року.

Списання Банком з іншого рахунка позичальника у липні 2012 року 13,24 грн. на погашення кредиту також не свідчить про дотримання останнім строків позовної давності, оскільки вказані дії були вчинені після спливу трирічного строку позовної давності.

Звернення Банку до суду з аналогічними позовами у березні 2009 р. і січні 2014 року , які судовими ухвалами від 07.07.2009 р. і 19.08.2014 р. залишені без розгляду, відповідно до ч.1 ст.265 ЦК України не зупиняло перебігу позовної давності.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги про неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2015 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: