Справа № 219/3701/2014-ц
Артемівський міськрайонний суд Донецької області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.03.2015 м. Артемівськ

Артемівський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючої судді Шевченко Л.В.,

при секретарі Бурикінінй Я.Д.,

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Артемівську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Соледарської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Соледарської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_10 померла її мати - ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина. Зазначає, що останніми роками перед смертю мати хворіла, у зв'язку з чим не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Не зважаючи на це, стверджує, що її сестра - ОСОБА_2 - скористалась таким станом матері та примусила її скласти заповіт на своє ім'я. Просить суд на підставі ст.225 ЦК України визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 23.10.2013 року, посвідчений державним нотаріусом Соледарської державної нотаріальної контори ОСОБА_24., реєстровий номер 429.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вважає, що її матір під час складення заповіту була при повному розумі та могла розуміти правильно всі дії з приводу розпорядження своїм майном. Також в судовому засіданні відповідач пояснювала, що матір погано розмовляла у зв'язку з її хворобою, і тому перед тим, як заповіт мав бути оформлений у нотаріуса, вона консультувалася з нотаріусом, розповіла йому про хворобливий стан матері і той їй роз'яснив, що необхідні свідки для посвідчення заповіту. Свідок ОСОБА_5 їй розповідала, що коли були у нотаріуса, то матір почала читати заповіт, але вимовляти слова і прочитати заповіт уголос не змогла у зв'язку із порушенням мови.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_10 померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 23.12.2013 р. а/з172 (а.с.24). Позивач є донькою померлої (а.с.7-8).

23.10.2013 року ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого призначила спадкоємцем всього майна, яке на день її смерті виявиться їй належним, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, в тому числі грошові кошти, що знаходяться на вкладах або на рахунках у банківських установах відповідачу ОСОБА_2.

Цей заповіт був посвідчений державним нотаріусом Соледарської державної нотаріальної контори ОСОБА_24. У зв'язку з хворобою ОСОБА_3 за її дорученням, в її та нотаріуса присутності текст заповіту підписаний ОСОБА_5 о 10 годині 30 хвилин. Як зазначено у заповіті, останній повністю зачитаний уголос заповідачем до його підписання у присутності запрошених нею свідків ОСОБА_6, проживає в АДРЕСА_5 та ОСОБА_7, проживає в АДРЕСА_4. Особу заповідача встановлено, її дієздатність перевірено (а.с.25).

Свідок ОСОБА_8, допитаний в судовому засіданні показав, що ОСОБА_3 на обліку у психіатра не перебувала. 30.09.2013 року вона була доставлена в відділення на огляд лікаря-психіатра, її привезли доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Вони її привезли і разом з нею зайшли в кабінет. Оскільки вона перебувала в неврологічному відділенні, лікарі також призначили їй консультацію психіатра. В цьому була необхідність із-за того, що вона періодично нікого не взнавала, була роздратованою, неадекватно себе поводила, відчувала тривогу, страх, сама з собою розмовляла. Про це йому повідомили її доньки. ОСОБА_3 була достатньо примхливою, до психіатра йти відмовлялася, оскільки вважала, що це їй не потрібно, Зі слів родичів, ОСОБА_9 протягом року відчувала проблеми в тому, що її поведінка була неадекватною, жила в своєму світі, сама з собою розмовляла. З об'єктивного огляду, на той момент коли звернулися до психіатру, контакт був формальний, поведінка була така: активна, збуджена, була постійно в русі, багато говорила, запитувала, хватала все зі столу руками, на зауваження не реагувала. Була не контактна. На момент звернення ОСОБА_3 не могла розуміти своїх дій і вчинків. Він їй призначив лікування і після цього до нього вона не зверталася. Сказати точно як ОСОБА_3 почувала себе на момент написання заповіту він не може. На момент огляду психіатром у неї були великі проблеми.

Свідок ОСОБА_10, допитана в судовому засіданні показала, що їй відомо, що мати ОСОБА_11 та ОСОБА_12 була «хворою» жінкою. Вона жила разом з ОСОБА_2, її чоловіком та дітьми. Вона бачила, що мати живе в літній кухні. ОСОБА_3 стала проживати у ОСОБА_2 після того як захворіла. Вони по-сусідські часто бачилися і у неї склалося враження, що вона знаходиться в неадекватному стані. Останнім часом вона її не впізнавала, не віталася, хоча і знала. ОСОБА_11 не могла доглядати хвору матір, оскільки її дитина хвора на онкологію, не хватало часу, не було грошей.

Свідок ОСОБА_13, допитана в судовому засіданні показала, що вона є сусідкою ОСОБА_2. Відносини у них складні. Вона веде аморальний спосіб життя. ОСОБА_3 проживала у ОСОБА_2 не довгий проміжок часу, приблизно місяць до смерті. Мати була неадекватною, за двір її не випускали. Якщо з ОСОБА_3 віталися вона не реагувала. До того як вона захворіла вона жила одна в м. Соледар.

Свідок ОСОБА_14, допитана в судовому засіданні показала, що їй відомо про те, що мати ОСОБА_12 та ОСОБА_11 склала заповіт на користь ОСОБА_2. В той день вона приходила з чоловіком до них в гості. ОСОБА_3 ходила по дому, їх всіх впізнавала, робила їм чай, бутерброді, вона сиділа з ними за столом, нормально розмовляла. Після цього вони ще пару разів приходили до них, тоді ОСОБА_3 вже не вставала, була лежачою, але її вона впізнала, назвали її за іменем, розмовляла. З ОСОБА_3 вона була знайому, оскільки з чоловіком хотіли купити в неї будинок. Спочатку вони винаймали будинок в оренду. Вона приносила їй квитанції, гроші. Договір оренди вони не укладали, у них була усна домовленість, вони сплачували тільки комунальні послуги. Вони хотіли купити будинок, але коли ОСОБА_3 потрапила до лікарні - передумали. Гроші за оренду і квитанції вона віддавала ОСОБА_3, іноді ОСОБА_2, але в основному вона сама приходила до неї на роботу. Про заповіт вона знає від ОСОБА_2, яка їй сказала про це через кілька днів після складання заповіту. За проханням ОСОБА_2 вона декілька разів купувала ліки для ОСОБА_3. Мати жила в будинку зі всіма.

Свідок ОСОБА_7, допитана в судовому засіданні показала, що вона була присутньою при підписанні заповіту. Вона спілкувалася з матір'ю ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Вона почувала себе нормально, тільки у неї була погана мова, але розуміла вона нормально. Вони ходили до нотаріуса. ОСОБА_3 нотаріус сказав, що при підписанні заповіту повинні бути присутні свідки, тому вони туди і поїхали. Нотаріус спочатку сам поспілкувався з ОСОБА_3, потім позвав їх (свідків), вони розписалися, а потім прочитали де розписалися. Вони розписувалися в заповіті. При підписанні заповіту у нотаріуса були присутні - ОСОБА_2, її чоловік ОСОБА_12, вона, її батько ОСОБА_15 та її чоловік ОСОБА_6 Після того як нотаріус наодинці поспілкувався з ОСОБА_3, вони разом зайшли до нотаріуса в кабінет, прочитали і розписалися заповіті, який вже було складено.

Свідок ОСОБА_5., допитаний в судовому засіданні показав, що він був присутнім при підписанні заповіту, його запросила ОСОБА_2 в якості свідка. Мати останнім часом проживала у ОСОБА_2, оскільки хворіла. До нотаріуса його, його доньку ОСОБА_7 та зятя ОСОБА_6 привіз чоловік ОСОБА_12. Там вже була ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Спочатку нотаріус поспілкувався з ОСОБА_3, потім покликав їх (свідків). Текст заповіту спочатку дали прочитати ОСОБА_3, потім їм. І вони всі його підписали. На його думку, ОСОБА_3 розуміла, що вона підписує.

Свідок ОСОБА_6, допитаний в судовому засіданні показав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знає близько 7-8 років. Більше він спілкується з ОСОБА_2 та її родиною. Мати у ОСОБА_2 проживала деякий час. Вони приходили до них в гості. ОСОБА_9 він бачив декілька разів. Вона поводила себе нормально, читала дітям казки. Перед смертю ОСОБА_3 сильно хворіла. Він був присутнім при підписанні заповіту, точну дату не пам'ятає. Коли їй трьох (його, його дружину ОСОБА_7 та ОСОБА_5) муж ОСОБА_2 привіз до нотаріуса, та вже знаходилася ОСОБА_3 з ОСОБА_2. Вони зайшли до кабінету, заповіт вже було написано. Нотаріус зачитав їм його вголос, вони його підписали. При підписанні заповіту ОСОБА_3 поводила себе нормально, він з нею розмовляв, вона сама ходила, ніхто їй не допомагав. Сама ОСОБА_3 заповіт не зачитувала, але точно він не пам'ятає.

Свідок ОСОБА_17, допитаний в судовому засіданні показав, що ОСОБА_2 є його дружиною. ОСОБА_3 проживала у них в будинку з кінця вересня, після того як вони забрали її з лікарні. Лікарі казали, що у неї був інсульт. Коли ОСОБА_3 знаходилася в лікарні, вона впізнавала тільки ОСОБА_2 та його. ОСОБА_11 вона не пам'ятала, ніяк її не називала та не зверталася до неї. Він був присутній при підписанні заповіту. Нотаріус спочатку поспілкувався з ОСОБА_3 у себе в кабінеті, а він з ОСОБА_2 та свідками залишалися в коридорі. ОСОБА_3 давно хотіла скласти заповіт, про що натякала ОСОБА_2. Казала, що все залишить ОСОБА_2, оскільки ОСОБА_1 до неї погано ставилася. Коли ОСОБА_3 виявила бажання скласти заповіт, то на наступний день він з ОСОБА_2 поїхали до нотаріуса та вияснили які необхідні документи для складання заповіту та скільки це буде коштувати. На наступний день вони всі поїхали до нотаріуса. Навіщо потрібні були свідки він не знає.

Свідок ОСОБА_18, допитана в судовому засіданні показала, що після лікарні ОСОБА_3 була у ОСОБА_2, вона її лікувала, доглядала за нею. ОСОБА_9 розмовляла, її впізнавала. За тиждень до смерті вона стала погано розмовляти, але була спокійна, всіх впізнавала, вона була лежачою.

Свідок ОСОБА_24, допитаний в судовому засіданні показав, що він посвідчував заповіт ОСОБА_3 З приводу заповіту до нього особисто звернулася ОСОБА_3 До цього моменту вони були вже знайомі, вона оформлювала на себе спадок. Вона цікавилася у нього з приводу свого заповіту і він її проконсультував. На момент, коли вона хотіла скласти заповіт, у неї була нечітка мова і тряслися руки. Він їй сказав, що для того щоб скласти заповіт, потрібні ще свідки, у зв'язку з її станом. Потім вона прийшла до нього ще раз, він з нею додатково провів бесіду. ОСОБА_3 розказала про свої наміри залишити все своє майно тільки одній дочці. В день складання заповіту вона приїхала до нього в нотаріальну контору, він завів її до свого кабінету, вони поспілкувалися, склали заповіт, вона ознайомилася з ним. Потім вони вийшли, вона ще раз зачитала заповіт вголос, потім кожен із свідків його прочитав і всі поставили підписи. Потім він ще раз прочитав і запитав чи все правильно і ОСОБА_3 підтвердила. А те, що вона недієздатна у нього не виникло сумніву. Якщо у нього виникають сумніви, він надсилає запити до органу опіки та психіатричну лікарню. Його не попереджували про те, що ОСОБА_3 знаходилася на лікуванні у психіатра. З цього приводу у нього не виникло ніяких підозр.

Свідок ОСОБА_19., в судовому засіданні показала, що ОСОБА_3 поступила до її відділення 27 вересня, прийняла її черговий лікар ОСОБА_20. Після чого вона її оглянула, було призначено обстеження (це було в суботу), а вже в понеділок її забрали родичі. До них у відділення вона потрапила тому, що в неї з'явилася неадекватність в поведінці, зі слів родичів - два дні тому (тобто 25 числа), вона постійно читала молитви, нікого не впізнавала. Швидкою допомогою вона була доставлена в неврологічне відділення. Їй було призначено - ядерний магнітний резонанс головного мозку і консультація психіатра, і все це не встигли зробити, оскільки в понеділок вона була вже виписана. Інструкції ОСОБА_3 не виконувала, було негативне ставлення до оглядів, скарги сформулювати не могла, на поставлені питання відповідала неправильно, постійно читала молитви. С діагнозом вони не встигли визначитися, оскільки не було результатів томографу. Подальших дій родичів вона не знає, можливо в подальшому вони його і зробили. Щоб забрати хворого ніяких заяв писати не потрібно, оскільки у них не закрита установа. А сама ОСОБА_3 не могла відповісти на питання, чи хоче вона продовжувати лікування. На той момент людина була абсолютно неадекватною. У ОСОБА_3 було також підвищення температури, вона викликала терапевта і також лікар написав, що діагноз не зрозумілий. Призначає рентген грудної клітини, його також не встигли зробити. Згідно історії хвороби - діагноз ОСОБА_3 не зрозумілий. На фоні інсульту не може бути підвищення температури. Проходження МРТ не є обов'язковою умовою, його призначення носило рекомендаційний характер, оскільки ця процедура платна. Їй були призначені такі препарати: кавентон, цераксон, тиацетам. Якщо б їй зробили МРТ діагноз був би більш точніше. Вона більш схиляється до того, що ОСОБА_3 була скоріш психічно хворою.

Свідок ОСОБА_21, допитаний в судовому засіданні показав, що в реєстратуру надійшов виклик, що необхідно навістити хворого на дому. Він приїхав за викликом на АДРЕСА_6, оглянув хвору жінку. Там йому повідомили, що перед цим вона знаходилася у другій міськлікарні, вона скаржилася на головний біль, запаморочення, шум у вухах і голові. Це було пов'язане з центральною нервовою системою, церебросклерозом, атеросклероз судин головного мозку, гіпертензія. Після того як він її оглянув, у нього склалося враження, що вона лікується у невропатолога та психіатра. Йому сказали, що ОСОБА_3 рекомендували показатися психіатру та невропатологу. Він порадив звернутися до психіатра та невропатолога, оскільки таке захворювання як атеросклероз судин головного мозку, краще спостерігати у цих лікарів та краще було отримати консультації цих лікарів. ОСОБА_3 сама розказувала що її непокоїть. Вона повідомила, що у неї хвороба Альцгеймера (це їй повідомили в лікарні). Він оглядав ОСОБА_3 один раз. Ніяких препаратів він їй не призначав, оскільки у них були всі необхідні ліки.

Свідок ОСОБА_22, допитаний в судовому засіданні показав, що 27.09.2013 року надійшов виклик на станцію швидкої допомоги - паралізувало жінку. На момент приїзду стан хворої ОСОБА_3 був задовільний, він поставив діагноз - інсульт. Свідомість була заплутана, відсутня мова, госпіталізували в лікарню. Викликала швидку і супроводжувала в лікарню ОСОБА_3 донька. Хвора на питання не відповідала, назватися не могла, свідомість була заплутана, не ясна, але і без свідомості вона не знаходилася. Наприклад, при взятті її руки щоб поміряти тиск, вона її виривала. Вони її відвезли до другої міськлікарні, терапевтичне відділення, койки неврологічні. Артеріальний диск був підвищеним -160/90, зі слів родичів робоче -110/70, препарати, які їй були призначені - магнезія внутрішньовенно (тобто, судинорозширювальне), фурасемид внутрішньом'язово, пірацетам, щоб знизити тиск і щоб не погіршувався її стан при транспортуванні. Він не пам'ятає в чому була одягнута ОСОБА_3, начебто в халаті, в цьому випадку речи вони не описували. Він точно не може відповісти на питання скільки необхідно часу для того, щоб людина реабілітувалася після інсульту, все це індивідуальне.

Відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України, заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Заповіт відповідно до ст.ст. 1247,1248 ЦК України складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Вказані приписи цивільного законодавства кореспондуються з положеннями Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 22.02.2012 року за № 282/20595, відповідно до якого нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України).

Відповідно ч.2 ст.1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення відповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Звертаючись до суду позивач посилався на ч.1ст.225 ЦК України, відповідно до якої правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У п.16 Постанови від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Пленум Верховного Суду України надав роз'яснення про те, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Таким чином, для визнання правочину недійсним необхідна саме наявність того факту, що особа в момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

За клопотанням позивача судом призначалася посмертна судово-психіатрична експертиза, проведення якої було доручено експертам Слов'янського відділення судово-психіатричних експертиз.

Відповідно до акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 6 від 03.02.2015 р., експертною комісією зроблені наступні висновки: ОСОБА_3 1950 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_11, на момент підписання заповіту 23 жовтня 2013 року страждала хронічним психічним захворюванням - органічний розлад особистості судинного ґенезу (церебросклероз 3 стадії, гіпертонічна хвороба, хронічна судинно - мозкова недостатність) з вираженим інтелектуально- мнестичеським зниженням (недоумством), з галюцинаторними включеннями. Даним психічним захворюванням, згідно мед. документації та показань свідків, вона страждала задовго до звернення до психіатру 30.9.2013 року та оформлення заповіту 23.10.2013 року. Ступінь вираженості інтелектуально- мнестичеських порушень (недоумства з галюцинаторними включеннями) позбавляли випробовувану здатності в момент підписання заповіту 23.10.2013 року розуміти значення своїх дій і керувати ними. Діагноз: хронічна судинно-мозкова недостатність, церебросклероз 3 стадії з гіпертензією були підставою, на базі якого сформувався органічний розлад з психічними порушеннями, що призвело до нерозуміння значення своїх дій і неможливості керувати ними. Медичні препарати, які були призначені ОСОБА_3 30.9.2013 року (малі дози психотропних препаратів - трифтазин, гидазепам), не могли суттєво вплинути на її психічний стан здоров'я, так як психічні розлади у вигляді інтелектуально - мнестичеського зниження з галюцинаторними включеннями сформувалися у неї задовго до складання заповіту 23.10.2013 року. За своїм психічним станом ОСОБА_3 самостійно особисто не могла прочитати і не могла розуміти значення своїх дій, пов'язаних з підписанням заповіту (а.с.110-116).

В судовому засіданні 04.03.2015 року сторонам у справі оголошено висновок акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 6 від 03.02.2015 року, яку проведено експертною комісією у складі трьох експертів, попереджених про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України. Будь-яких клопотань щодо повторної або додаткової експертизи не надійшло. Висновок експертизи відповідає вимогам Закону України «Про судову експертизу», оцінений з іншими доказами по справі.

Відповідно до ч.2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, за яких був посвідчений заповіт ОСОБА_3 23.10.2013 року, не дають підстав вважати, що волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його внутрішній волі, оскільки за своїм психічним станом вона не могла прочитати заповіт та розуміти значення своїх дій, пов'язаних з підписанням заповіту та керувати ними.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.208,2012, 214, 215 ЦПК України, ст.225, 1257 ЦК України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з наступними змінами, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Соледарської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, складений на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, посвідчений 23 жовтня 2013 року державним нотаріусом Соледарської державної нотаріальної контори ОСОБА_24, зареєстрованим в реєстрі за № 429.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, ІПН НОМЕР_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 судовий збір в сумі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів до Апеляційного суду Запорізької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий суддя Л.В.Шевченко