Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1387/15 Головуючий у 1-й інстанції: Модного О.С.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 березня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Осоцького І.І.
суддів:Панкеєва О.В.
Кухаря С.В.
при секретаріБуримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Селедівського районного суду Запорізької області від 25 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Територіальної громади Селидівської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік ОСОБА_6, про що свідчить свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 видане 22.04.2014 року органом реєстрації актів цивільного стану виконкому Гірницької міськради м. Селидове Донецької області. Внаслідок смерті чоловіка, відкрилася спадщина, до складу якої входять права на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, а також земельна ділянка, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. 23.10.2014 року, нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Стосовно земельної ділянки, на якій розташований цей будинок, приватним нотаріусом Селидівського міського округу Донецької області ОСОБА_7 було прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріально ї дії з приводу оформлення цієї спадщини через відсутність державного акту на землю на ім'я спадкодавця. Правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності спадкодавця на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 є договір купівлі-продажу від 05.08.2006 року.

Просила суд, визнати за нею право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0912 гектарів з цільовим призначенні для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням Селедівського районного суду Запорізької області від 25 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.ст. 309, 310 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення являється невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом встановлено, що 18.09.1982 року позивач ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали шлюб (а.с. 9).

Відповідно до договору купівлі-продажу ? частки житлового будинку і земельної ділянки від 05.08.2006 року ОСОБА_6 придбав у власність ? частину житлового будинку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянка площею 0,0912 гектарів для будівництва і обслуговування вказаного жилого будинку, господарських будівель і споруд розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

27.12.2006 року вказане нерухоме майно було зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с. 10 зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6, про що свідчить свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 видане 22.04.2014 року органом реєстрації актів цивільного стану виконкому Гірницької міськради м. Селидове, Донецької області.

Внаслідок смерті чоловіка позивачки, відкрилася спадщина, до складу якої входять права на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, а також земельна ділянка, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

23.10.2014 року, нотаріусом було видано на ім'я позивачки свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Стосовно земельної ділянки на якій розташований цей будинок, приватним нотаріусом Селидівського міського округу Донецької області ОСОБА_7 було прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з приводу оформлення цієї спадщини через відсутність державного акту на землю на ім'я спадкодавця.

Саме з цих підстав, що спадкоємець за життя не отримав державний акт на землю, суд першої інстанції вважав, що цим спадкодавець не набув права власності і тому помилково відмовив в позові.

Однак, відповідно до правової позиції викладеної в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.02.2015 року (справа №6-2цс15) згідно з нормами цивільного законодавства спадкоємством є перехід прав та обов'язків (спадщини) від однієї фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), то у зв'язку із прийняттям спадщини, у сторін із передбачених законом підстав виникло в рівних частках право власності на спірну земельну ділянку, яка з моменту отримання державного акта є об'єктом права власності.

На відміну від норми статті 30 ЗК Української РСР (1991 року), яка в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду, частина перша статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час укладення сторонами договору купівлі-продажу частини жилого будинку) визначила, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо).

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. Згідно цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Таким чином, оскаржуване рішення не відповідає вказаним нормам земельного законодавства, оскільки судом встановлено, що за життя спадкоємець набув право власності на частину будинку, земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності (27.07.2006 року продавцеві-попередньому перерід спадкодавцем власнику був виданий державний акт на право власності на вказану спірну земельну ділянку а.с. 12), за вказаною нотаріально посвідченою угоду предметом купівлі продажу була не тільки частина будинку а і вказана земельна ділянка то спадкодавець ще за життя набув право власності на земельну ділянку, а тому вимоги позивачки є обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про визнання за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку площею 0,0912 гектарів для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд розташовану за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Керуючись ст. 307, 309, 316, 317 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Селедівського районного суду Запорізької області від 25 грудня 2014 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку площею 0,0912 гектарів для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд розташовану за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: