АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/805/15 Справа № 207/3806/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Погребняк Т. Ю. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді - Осіяна О.М.,

суддів - Глущенко Н.Г., Деркач Н.М.

за участю секретаря - Ялової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 листопада 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 листопада 2014 року позовні вимоги ПАТ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 40 897 грн. 30 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 9 904 грн. 63 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 28 568 грн. 99 коп., а також штрафу, що складається з фіксованої частини в розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 1 923 грн. 68 коп; а також судовий збір в сумі 408 грн. 97 коп.

В апеляційній скарзі відповідачка просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 жовтня 2005 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, згідно якого банк надав відповідачці кредит в сумі 4 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

До вказаних правовідносин суд застосував положення ст.ст. 526,530,629, ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1054 ЦК України.

Відповідачка свої зобов'язання за кредитним договором порушила, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 31 липня 2013 року становила 40 897 грн. 30 коп. і складалася із: заборгованості за кредитом в розмірі 9 904 грн. 63 коп., заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 28 568 грн. 99 коп., а також штрафу, що складається з фіксованої частини в розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 1 923 грн. 68 коп.

Вказана заборгованість відповідачкою не погашена.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею терміну. За таким договором, який визначає щомісячні платежі погашення кредиту і кінцевий термін повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Згідно виписки з особового рахунку відповідачки останній платіж по поповненню кредитного рахунку нею зроблено 22 квітня 2009 року у сумі 50 грн., після чого повернення коштів відсутнє.

З наданої відповідачкою копії кредитної карти вбачається, що термін дії карти встановлено до жовтня 2011 року. З позовом позивач звернувся у серпні 2013 року, тобто в межах строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України.

Врахувавши ці обставини у справі, а також надані докази, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ПАТ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що при ухвалені рішення суд першої інстанції не прийняв до уваги, що не дотримана письмова форма кредитного договору, передбачена ч. 1 ст. 1055 ЦК України, а є лише заява від 28 жовтня 2005 року про надання кредиту, - спростовуються вимогами чинного законодавства та матеріалами справи.

Так, частина 1 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору.

Як вбачається із матеріалів справи, у заяві від 28 жовтня 2005 року, доданої до позову, міститься пункт, відповідно до якого відповідачка засвідчує, що ознайомлена із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також тарифами, які в цілому складають між сторонами договір про надання банківських послуг.

Факт особистого підписання заяви від 28 жовтня 2005 року та отримання платіжної картки відповідачка ОСОБА_2 не оспорювала, як і не надала жодних доказів про те, що не була ознайомлена з вказаними Умовами.

У заяві від 28 жовтня 2005 року сторонами не визначені періодичні щомісячні платежі на погашення кредиту, і такі платежі не зазначені в Умовах та правилах надання банківських послуг.

Строк дії картки, виданої відповідачці, спливав у жовтні 2011 року, чого вона сама не заперечувала, а із позовом до суду банк звернувся у серпні 2013 року.

За таким договором, що не визначає щомісячні платежі погашення кредиту, кінцевий строк повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку.

Судді: