МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №480/2306/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

Миколаївський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Карікової Л.В.

при секретарях Кописєвої О.Л.,

ОСОБА_1,

за участю представника скаржника ОСОБА_2,

представника Центрального

відділу державної виконавчої

служби Миколаївського

міського управління юстиції

Миколаївської області ОСОБА_3,

зацікавлених осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши 19 лютого 2015 року в відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві справу за скаргою ОСОБА_6 на неправомірні дії Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області,

в с т а н о в и в :

20 серпня 2014 року ОСОБА_6 звернувся в суд із скаргою на неправомірні дії Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області.

Скаржник зазначав, що в Центральному відділі державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області на виконанні знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-05-231, виданого Миколаївським районним судом Миколаївської області 16.04.2010 року на підставі рішення, ухваленого по справі за позовом ОСОБА_5 до нього про стягнення 132500 грн.

27 червня 2014 року ним до Відділу подано скаргу із ухвалами:

- по справі за № 480/2106/13-ц, виданої 20.06.2014 року Миколаївським районним судом Миколаївської області;

- виданих 25.10.2012 року Апеляційним судом Миколаївської області щодо поновлення (продовження) строку на апеляційне оскарження й відкриття апеляційного провадження тощо.

Проте, а ні старшим державним виконавцем Ульяновим О.Ю., а ні начальником Відділу належним чином не прийнято дану скаргу й додані до неї ухвали, адже вказані ухвали, що підтверджують апеляційний розгляд справи, є підставою для застосування Відділом ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», а саме винесення постанови про повернення Миколаївському районному суду Миколаївської області виконавчого листа за № 2-05-231, виданого 16.04.2010 року.

Таким чином Відділом порушено приписи ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 6, ч. 1 11, ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження».

До того ж, отримання Відділом ухвали по справі за № 480/2106/13-ц, виданої 20.06.2014 року Миколаївським районним судом Миколаївської області мало стати підставою якщо не завершення виконавчого провадження з виконання відповідного виконавчого документа, то принаймні підставою для зупинення виконавчого провадження (ст. 37, 38 Закону України «Про виконавче провадження») чи підставою для відкладення виконавчих дій (згідно із ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження») чого також не відбулось, принаймні виходячи із наданої Відділом відповіді згідно листа за вих. № 01.05/24758, виданого 01.07.2014 року.

Проте, не звертаючи уваги на вищевикладені обставини, Центральний ВДВС ММУЮ 06.08.2014 року виніс постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу ОСОБА_6 на загальну суму 177 662,91 грн.

Зазначив, що із вказаною постановою не згоден, вважає її незаконною, не обґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, зокрема за таких обставин.

Центральним ВДВС ММУЮ не вірно визначено загальну суму за вищенаведеними виконавчими документами, яка не складає 177 662,91 грн. Окрім того, зазначаючи вказану суму боргу у постанові, Центральний ВДВС ММУЮ не зазначив суму фактично сплачених коштів в рахунок погашення боргу та не зменшив суму загальної заборгованості через їх сплату. В тому числі, не зменшив загальну суму боргу через повернення виконавчого документу з підстав ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», а саме винесення постанови про повернення виконавчого документа (виконавчого листа за № 2-05-231, виданого 16.04.2010 року) Миколаївському районному суду Миколаївської області.

До того ж, із вищевказаних виконавчих документів, у своїй більшості, скаржнику не зрозуміло ким вони видані й на користь кого вони повинні бути виконані, адже таких державних органів в Україні, як: «Миколаївський районний суд», «Вінницький районний суд», «НДЕКЦ у Вінницькій області», «Корабельний ВДВС» - не існує. Також Центральним ВДВС ММУЮ не вказано на чию користь сплачується заборгованість.

Отже, Центральним ВДВС ММУЮ допущено ряд порушень при визначенні кола виконавчих документів, що підлягають примусовому виконанню та зокрема на підставі яких й в ході примусового виконання яких вирішено питання про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу. Адже загальна сума заборгованості повинна складати на багато меншу суму ніж це визначено експертною оцінкою щодо вартості нерухомого майна ОСОБА_6

Таким чином, Центральний ВДВС ММУЮ навмисно не прийняв до уваги ті обставини, згідно яких сума боргу повинна зменшитись й фактично створив умови для незаконної передачі мого нерухоме майна ОСОБА_7

Також скаржник зазначає, що в постановах зазначено різні номери виконавчих проваджень. Тому, вважає їх не конкретними й хибними, що тягнуть за собою недійсність Постанови.

До того ж, із змісту Постанови вбачається, що Постанова винесена при примусовому провадженні заступником начальника Центрального ВДВС ММУЮ, ОСОБА_8, тоді як зведене виконавче провадження щодо стягнення з мене заборгованості перебувало на примусовому виконанні у старшого державного виконавця Центрального ВДВС ММУЮ, ОСОБА_9

Таким чином, вважає, що заступник начальник Центрального ВДВС ММУЮ, ОСОБА_8, як суб'єкт здійснення контрольних функцій по відношенню до діяльності Відділу (державних виконавців під час здійснення примусового провадження виконавчих проваджень) не вправі виносити такого роду процесуальні документи по виконавчому провадженню, що перебуває (виконавче провадження) на примусовому виконанні державного виконавця Відділу.

Також скаржник зазначає, що при відправленні відповідних повідомлень стягувачам щодо залишення за собою не реалізованого майна боржника в рахунок погашення заборгованості відповідно до п. 9 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», Центральний ВДВС ММУЮ не зазначив про наявність конкретних (посилання на документи) поштових відправлень по кожному із стягувачів та відповідних повідомлень про вручення після яких сплинув строк на виявлення бажання залишити не реалізоване майно боржника за собою.

Таким чином, вважає, що Центральним ВДВС ММУЮ порушено вимоги ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі п. 7 вказаної статті.

Окрім того, при вирішенні питання по передачі нерухомого майна державним виконавцем Центрального ВДВС ММУЮ не було вжито заходів по з'ясуванню прав третіх осіб на нерухоме майно, зокрема й прав на користування житловим приміщенням за адресою: м. Миколаїв, вул. Ульянових, 67, - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Отже, державний виконавець при передачі майна порушив ще й приписи ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі , щодо додержання процедури переважного права на придбання частки спільно сумісного майна, зокрема гр.. ОСОБА_4, а також право користування домоволодінням малолітнім ОСОБА_10.

Посилаючись на вищезазначені обставини скаржник просив:

- визнати дії Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції з приводу винесення 06.08.2014 року постанови про передачу майна стягувану, ОСОБА_5 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 - неправомірними;

- скасувати постанову, видану 06.08.2014 року Центральним ВДВС ММУЮ щодо передачі майна стягувану, ОСОБА_7 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6;

- зобов'язати Центральний відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції винести постанову про повернення виконавчого документа: виконавчого листа за № 2-05-231, виданого 16.04.2010 року Миколаївським районним судом Миколаївської області - Миколаївському районному суду Миколаївської області, у виконавчому провадженні щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_6 з підстав ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»;

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_2 підтримав скаргу, посилаючись на викладені в ній обставини та просив задовольнити її в повному обсязі.

Представник Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_3 подав суду письмові заперечення та заперечував щодо задоволення скарги, посилаючись на її безпідставність.

Зацікавлена особа - ОСОБА_4 просила задовольнити скаргу.

Зацікавлена особа стягувач ОСОБА_5 подав суду письмові заперечення та просив відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на її безпідставність.

Представник зацікавленої особи служби у справах дітей адміністрації Центрального району подав суду письмові заперечення, в яких підтримав скаргу та заперечував щодо примусової реалізації нерухомого майна, оскільки порушуються житлові права малолітньої дитини і просив розглянути справу у відсутності представника служби.

Заслухавши пояснення представника скаржника ОСОБА_2, представника Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_3, зацікавлених осіб - ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши матеріали скарги та цивільної справи № 2-05-231, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 березня 2010 року частково задоволено позов ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_6 90500 грн. та упущеної вигоди 42000 грн.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 05 грудня 2012 року вищевказане рішення в частині вирішення вимог про стягнення відшкодування упущеної вигоди та розподілу судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено позивачу в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6 про стягнення 42000 грн. на відшкодування упущеної вигоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат . В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2013 року касаційна скарга ОСОБА_6 відхилена, а зазначені вище судові рішення залишені без змін.

14 жовтня 2014 року представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_2 повторно подав апеляційну скаргу на зазначене вище рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 березня 2010 року.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2014 року у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 березня 2010 року відмовлено з підстав того, що чинний ЦПК України не передбачає можливості повторного розгляду апеляційної скарги, поданої тією ж особою.

Судом також встановлено, що рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13 серпня 2009 року по цивільній справі № 2-06-643/2009 р. за позовом ОСОБА_5 з ОСОБА_6 стягнуто 39766 грн. 47 коп.

09 жовтня .2009 року за заявою стягувача ОСОБА_5 постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 28 серпня 2009 року Миколаївським районним судом Миколаївської області про стягнення на користь ОСОБА_5 з ОСОБА_6 39 766 грн. 47 коп.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що в Центральному ВДВС знаходиться на примусовому виконанні зведене виконавче провадження ВП №3189886, а саме:

- виконавче провадження з примусового виконання рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 березня 2010 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 в порядку регресу 90500 грн. та упущеної вигоди 42000 грн. (виконавчий лист №2-06-643 від 28.08.2009 року, виданий Миколаївським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 заборгованості в розмірі 39766 грн. 47 коп.;

- виконавчий лист №1-308 від 19.02.2009 року, виданий Вінницьким районним судом про стягнення з ОСОБА_6 на користь НДЕКЦ у Вінницької області - 376 грн. 60 коп.;

- виконавчий лист № 1-308 від 19.02.2009 року, виданий Вінницьким районним судом про стягнення з ОСОБА_6 на користь НДЕКЦ у Вінницької області - 899 грн. 30 коп.;

- постанова, без номера від 11.10.2010 року, видана Корабельним ВДВС про стягнення з ОСОБА_6 виконавчого збору в розмірі 89 грн. 90 коп.;

- постанова без номера від 11.10.2010 року, видана Корабельним ВДВС про стягнення з ОСОБА_6 виконавчого збору в розмірі 3976 грн. 64 коп.;

- виконавчий лист №2-05-231 від 16.04.2010 року, виданий Миколаївським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 заборгованості в розмірі 132500 грн.;

- постанова №29892546 від 10.06.2014 року, видана Центральним ВДВС про стягнення з ОСОБА_6 виконавчого збору в розмірі 74 грн. 35 коп.;

- постанова №29892546 від 10.06.2014 року, видана Центральним ВДВС про стягнення втрат виконавчого провадження в розмірі 100 грн.

27 червня 2014 року ОСОБА_6 звернувся до Центрального ВДВС із заявою про повернення виконавчого документа Миколаївському районному суду Миколаївської області з підстави, передбаченої ч.1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з подачею ним повторно апеляційної скарги на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 березня 2010 року.

Однак, ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2014 року у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 березня 2010 року відмовлено з підстав того, що чинний ЦПК України не передбачає можливості повторного розгляду апеляційної скарги, поданої тією ж особою.

З матеріалів виконавчого провадження також вбачається, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 29 квітня 2013 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено частково. Розділено сумісне майно подружжя. Також визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_6 право власності за кожним на 63/200 часток житлового будинку №67 по вул.. Ульянових в м. Миколаєві.

Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 16 серпня 2013 року накладено арешт на 63/200 частки житлового будинку № 67 по вул. Ульянових в м. Миколаєві, належних боржнику ОСОБА_6

Згідно з висновком щодо незалежної оцінки майна, вартість частини будинку становить 118300 грн.

16 серпня 2013 року на адресу ОСОБА_6 рекомендованим листом направлено копію акту опису та арешту майна боржника, а саме 63/200 частки майна.

Експертний висновок щодо оцінки вартості належних ОСОБА_6 63/200 часток спірного житлового будинку направлено рекомендованим листом на адресу боржника 14 жовтня 2013 року та йому роз`яснено право оскаржити оцінку майна в десятиденний строк.

04 березня 2014 року на адресу Центрального ВДВС надійшла телеграма від ОСОБА_6, відповідно до якої він заперечував проти результатів експертного висновку.

Отже, оцінку вартості даного майна своєчасно та у спосіб передбачений законом ОСОБА_6 оскаржено не було.

Крім того, своїм правом звернення за рецензією оцінки вартості майна в строк передбачений законом ОСОБА_6 також не скористався.

Більш того, із змісту заяви ОСОБА_6 від 05 лютого 2014 року вбачається, що йому було відомо про призначення торгів з реалізації належного йому нерухомого майна.

Із змісту вимог ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону.

Не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків. У разі нереалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уцінюється в такому самому порядку, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна.

У разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

У разі якщо стягувач у п'ятнадцятиденний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. У разі відсутності в боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.

У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов'язаний у п'ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягується виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

У разі наявності кількох стягувачів, які виявили бажання залишити за собою нереалізоване майно, воно передається в порядку календарного надходження виконавчих документів до виконання з урахуванням черговості, визначеної статтею 44 цього Закону.

У разі якщо від продажу частини майна виручено суму, достатню для задоволення вимог стягувача, сплати виконавчого збору, відшкодування витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, а також сплати штрафу, продаж арештованого майна припиняється.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що відповідно до вимог п. 3.11 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №68/5 від 27 жовтня 1999 року(далі Положення), директор Миколаївської філії приватного підприємства «Нива ВШ» листами від 06 лютого 2014 року, 25 квітня 2014 року та 29 травня 2014 повідомив державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів ( про проведення 05 березня, 16 травня та 13 червня 2014 року прилюдних торгів, з реалізації арештованого майна).

Державним виконавцем двічі проведена уцінка майна у зв`язку з відсутністю зареєстрованих покупців, про що також було належним чином повідомлено сторони виконавчого провадження.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення прилюдних торгів, ОСОБА_6, своїм правом щодо участі у прилюдних торгах не скористався.

Зацікавлена особа - ОСОБА_4 також не скористалась своїм правом подати заяву щодо участі у прилюдних торгах та викупу арештованого майна, яке було виставлено на торги у спосіб, визначений Положенням.

Листом від 13 червня 2014 року директор Миколаївської філії приватного підприємства «Нива ВШ» повідомив Центральний ВДВС про те, що реалізація арештованого нерухомого майна, а саме 63/200 частки житлового будинку за договором №1514042 від 03.02.2014 року не була проведена у зв`язку з відсутністю купівельного попиту і керуючись п. 5.4 Порядку реалізації арештованого майна, повертає матеріали виконавчого провадження без виконання.

Листом від 17 липня 2014 року державний виконавець Центрального ВДВС повідомив стягувачів ОСОБА_12, Вінницьке відділення КНДІСЕ, НДЕКЦ при УМВС України в Вінницькій області про те, що торги з реалізації арештованого нерухомого майна 63/200 частки житлового будинку №67 по вул. Ульянових в м. Миколаєві не відбулися та відповідно до вимог ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» запропонував стягувачів залишити за собою непродане майно в рахунок часткового погашення боргу.

Вказаний лист отримано стягувачами, що підтверджується особистою розпискою стягувача ОСОБА_5 від 17 липня 2014 року та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення іншим стягувачам від 21 липня 2014 року.

В звязку з вищезазначеним стягувач ОСОБА_5 17 липня 2014 року звернувся з заявою про залишення за собою нерухомого майна в рахунок погашення боргу.

Отже, лише стягував ОСОБА_5 в передбачений ст. 62 Закону п'ятнадцятиденний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця письмово заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно.

З постанови заступника начальника Центрального ВДВС ОСОБА_13 від 06 серпня 2014 року вбачається, що на підставі заяви стягувача ОСОБА_5 про залишення за собою в рахунок повного погашення заборгованості за виконавчим листом № 2-06-643 від 28.08.2009 року, виданого Миколаївським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 39766 грн. 47 коп. та в рахунок часткового погашення заборгованості за виконавчим листом, виданим Миколаївським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 132500 грн., стягувачу ОСОБА_5 передано 63/200 частки нерухомого майна житлового будинку №67 по вул. Ульянових в м. Миколаєві за його початковою вартістю 118300 грн.

Вказану постанову скаржник ОСОБА_6 отримав 15 серпня 2014 року.

Положеннями п.8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Враховуючи, що рішення суду ухвалене на користь ОСОБА_5 згідно з виконавчими документами виконано повністю, державний виконавець обґрунтовано виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Посилання скаржника на допущення помилок у виконавчих документах, щодо найменування стягувачів, не можна прийняти до уваги, оскільки вони не тягнуть за собою порушення прав скаржника і визнання недійсними прийнятих державним виконавцем виконавчих документів.

Доводи скаржника щодо незаконності винесення вказаної постанови саме заступником начальника Центрального ВДВС ОСОБА_8 є неспроможні, оскільки, як вбачається з доручення №145 від 04 серпня 2014 року у звязку з перебуванням у відпустці старшого державного виконавця Ульянова О.Ю. матеріали виконавчих проваджень по дільницям №14 та №23 передано на тимчасове виконання заступнику начальника відділу ОСОБА_13

Щодо прав третіх осіб на спірне майно, то відповідно до роз`яснень, які викладені в п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту.

Відповідно до ч.1,2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, здійснювати необхідні міри для своєчасного і повного виконання рішення способом і в порядку, визначеному виконавчим документом.

Відповідно до п.5.6.Інструкції про проведення виконавчих дій , затвердженої наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15.12.1999 року з наступними змінами, арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби, - в обмеженні права користування майном або його вилученні у боржника та передачі на збереження іншим особам. Копія постанови про арешт майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається боржнику та може бути оскаржена боржником у начальника відповідного органу державної виконавчої служби або в суді в 10- денний строк.

Відповідно до вимог ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Державний виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам або іншим учасникам виконавчого провадження під розписку.

Відповідно до ч.3 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом.

Частиною 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду.

Згідно вимог ст. 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Отже, під час винесення вказаної вище постанови державна виконавча служба Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції діяла в поряду, в спосіб та в межах своєї компетенції, визначеної Законом України «Про виконавче провадження», а тому суд визнає доводи скарги безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 292-295, 383,385 ЦПК України, суд,

У х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_6 на дії Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області про визнання неправомірними дій Центрального ВДВС в частині винесення 06 серпня 2014 року постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення заборгованості, скасування постанови та зобов`язання Центрального ВДВС винести постанову про повернення Миколаївському районному суду Миколаївської області виконавчого документу, а саме - виконавчого листа, виданного 16 квітня 2010 року Миколаївським районним судом про стягнення з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_5 заборгованості з підстав, передбачених ч.1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» - залишити без задоволення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом п`яти днів з дня її проголошення, або отримання копії цієї ухвали, якщо особи, які брали участь у справі, не були присутні під час її проголошення.

Суддя Л.В.Карікова

19.02.2015