Справа № 686/2219/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2015 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі головуючого - судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Ніколайчук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою, трьох процентів річних посилаючись на те, що передав у позику 15000 грн. до 26 лютого 2014 року, від повернення коштів відповідач відмовляється. Тому вимушений звернутися до суду про стягнення боргу.

Представник Позивача у судове засідання з'явився, підтримав позовні вимоги та надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог.

Відповідач в судове засідання з'явився та визнав позовні вимоги.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідачем написано розписку про позику у розмірі 15000 гривень з зазначенням строку їх повернення до 26 лютого 2014 року. Відповідач у визначений строк зобов'язання не виконав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Крім цього, згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Суд вважає, що волевиявлення відповідача підтверджується власноруч написаною розпискою.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вимогами ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про стягнення коштів за розпискою.

Суд вважає, що позивач має право на повернення основного боргу у розмірі 15000 грн., та 3% річних за користування коштами у розмірі 379,72 грн., тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні тому сума заборгованості підлягає до стягнення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 214-218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

· Позов ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- задовольнити.

· Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 15000 (п'ятнадцять тисяч) грн.00 коп., три відсотки річних у розмірі 379,72 грн. та судовий збір у розмірі 243.60 грн., всього стягнути 15623 грн.32 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням суду 17 березня 2015 року.

Суддя С. Стефанишин