Справа № 461/4835/15-ц
У Х В А Л А

"10" грудня 2015 р. суддя Галицького районного суду м. Львова Зубачик Н.Б., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1, за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ХоСаРо» про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

28.04.2015 року Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» звернулося в Галицький районний суду м. Львова з позовом до ОСОБА_1, за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ХоСаРо» про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 103 899,56 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 24872030,53 грн. та 492714,05 грн., а також судовий збір у сумі 3775,80 грн.

Одночасно з позовом, представник позивача подав заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт нерухоме майно, що належить ОСОБА_1, а саме: земельну ділянку площею 0,0980 га , що знаходиться за адресою: Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Кротошин, вул. Л.Українки,21; житловий будинок загальною площею 205 кв.м, що знаходиться за адресою: Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Солонка, вул. Рубчака,18 та зобов`язати ДВС накласти арешт, оголосити в розшук та затримати на арешт майданчик з подальшою передачею на відповідальне зберігання позивачу рухоме майно ОСОБА_1, а саме: автомобіль ВАЗ, модель 21043, реєстраційний номер 39122ТС, 2002 року випуску, фіолетового кольору.

Окрім того, судом встановлено, що ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 18.05.2015 року було оскаржено в апеляційному порядку. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області, апеляційну скаргу задоволено частково, ухвалу від 18.05.2015 року скасовано та питання про розгляд заяви ПАТ «ВіЕс Банк» про забезпечення позову передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Колегією суддів було встановлено, що суд першої інстанції розглянув заяву про забезпечення позову у справі, в якій ще не було відкрито провадження, оскільки ухвала про відкриття провадження у даній справі була постановлена судом лише 22.06.2015 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити, з наступних підстав.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч.3 ст.151 ЦПК України).

Частиною 2 статті 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Крім того, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.152 ЦПК України).

Керуючись роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними у п. 4 постанови Пленуму від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.151 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

З аналізу вказаних положень статей 151, 152 ЦПК України випливає, що арешт, як вид забезпечення позову, може бути накладений лише на майно або грошові кошти, які належать саме відповідачу по справі (є власністю відповідача), тому відомості чи належать об'єкти нерухомого майна на праві власності відповідачу та про вартість майна, на яке накладається арешт, є необхідними для забезпечення позову.

Встановлено, що позивачем в обґрунтування доводів, викладених у заяві про забезпечення позову не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про власника зазначеного в заяві рухомого та нерухоме майна, на яке позивач просив накласти арешт.

Крім того, в матеріалах справи також відсутні відомості про вартість цього майна, що унеможливлює встановлення співмірності виду забезпечення позову позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Зважаючи на те, що накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, при відсутності відомостей про власників цього майна може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, яким це майно може належати, тому суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 151-153, 209-210 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1, за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ХоСаРо» про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя Зубачик Н.Б.