Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/233/14-ц Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П.
Категорія 43 Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Кочетова Л.Г.,

суддів Микитюк О.Ю., Товянської О.В.,

за участю секретаря Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради, виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання права користування приміщенням на умовах житлового найму за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та в обгрунтування вимог зазначив, що відповідно листа виконкому Житомирської міської ради від 06.11.2006 року № 18/6449 йому надано дозвіл на заселення та проживання у кімнаті АДРЕСА_1. У дану кімнату він вселився у листопаді 2006 року. 27.06.2007 року та 20.02.2013 року були поставлені штампи реєстрації його місця проживання за вказаною адресою без обмеження будь-яким терміном. Понад сім років він проживає у вказаній квартирі, оплачує квартплату та комунальні послуги, здійснює поточний ремонт. Іншого житла у нього немає, спірна квартира використовується для постійного проживання. 13.11.2013 року ним було отримано довідку, з якої він дізнався, що проживає у квартирі тимчасово. Оскільки у відповідності ст. ст. 9, 61-64 ЖК України він набув право користування спірною квартирою, просив визнати право користування зазначеним приміщенням на умовах житлового найму.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 03 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановивши нове - про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що судом не враховано, що в кімнату він вселився на законних підставах, порушення заселення - не видача ордеру, допущено відповідачем та не може впливати на його права; не враховані обставини, встановлені судом по справах за позовами ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3; не враховані прецеденти, визначені практикою Європейського суду з прав людини.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у відповідності до листа виконкому Житомирської міської ради № 18/6449 від 06.11.2006 року, ОСОБА_1 надано дозвіл на заселення у кімнату АДРЕСА_1 терміном на один рік з реєстрацією, до вирішення ним питання постійного місця проживання з обов'язковою оплатою комунальних послуг та квартирної плати (а.с. 11).

Згідно довідки з домової книги про склад сім'ї та прописку № 798 від 13.11.2013 року, ОСОБА_1 проживає та тимчасово прописаний в вищевказаній квартирі (а.с. 12).

Як вбачається з довідок КП «ВЖРЕП № 11» від 13.11.2013 року № 298, від 09.09.2014 року № 85, довідки КП "Житомирводоканал" від 19.01.2015 року, довідки КП "Житомиртеплокомуненерго" від 15.01.2015 року, заборгованість за комунальні послуги та по квартирній платі у ОСОБА_1 відсутня (а.с. 15, 74, 103, 107).

Відповідно довідки з домової книги про склад сім'ї та прописку № 1147 від 15.10.2014 року, ОСОБА_1 неодноразово продовжувався термін тимчасової реєстрації за вказаною адресою ( а.с. 68).

З матеріалів справи вбачається, що виконкомом Житомирської міської ради рішення про надання спірної кімнати позивачу, не приймалося. Вказана обставина сторонами не заперечується.

Згідно вимог ч. 1 ст. 5 ЖК України, державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Статті 51 ЖК України передбачає, що жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.

Відповідно ч. 1 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

У відповідності до положень ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Оскільки рішення щодо надання позивачу житла у встановленому законом порядку не приймалися, ордер на житло не видавався, висновок суду першої інстанції про те, що позивач вселився у спірну кімнату в порушення вимог ст. 58 ЖК України є правильним.

Правильним є висновок суду і про те, що порушення порядку заселення ОСОБА_1 будь-якою стороною, тривале користування спірним житлом та проведення належної оплати за комунальні послуги не можуть бути підставою для визнання за позивачем права користування приміщенням на умовах житлового найму.

Згідно з вмогами ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки апелянт посилається на рішення судів з приводу спорів інших осіб, цими рішеннями відносно нього будь-які обставнини не встановлювалися, то вказані рішення не мають преюдиційного значення для даної справи.

Щодо посилання апелянта на практику Європейського суду з прав людини, то воно не може бути взято до уваги, оскільки зазначене ним рішення стосується інших правовідносин.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді