АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Поливач Л.Д.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12.06.2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про визнання дій протиправними, стягнення матеріальної і моральної шкоди, проценти за вкладом та три проценти річних, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2015 позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», в якому просив суд:

- визнати неповернення вчасно відповідачем грошових коштів за депозитним вкладом, а також, що дії позивача суттєво порушують не лише умови письмових угод, а й законне право позивача на вільне користування своєю приватною власністю, та на підставі чого примусово стягнути з відповідача на користь позивача завдану останньому матеріальну шкоду у розмірі 31796,32 + 9625,0 гри. та моральну шкоду в сумі 2000,0 грн.;

- зобов'язати відповідача виплатити позивачу належні 3,0 % річних від суми неповернених вчасно коштів, а саме 1734,87 грн., згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України;

- зобов'язати відповідача виплатити позивачу належні 25% річних від суми неповернутих вчасно коштів, а саме 14457,25 грн., згідно депозитного договору та ч. 2 ст. 1061 ЦК України.

Справа № 761/9174/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9934/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Свої позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що 15.08.2014 ним було пролонговано договір банківського депозитного вкладу № 791464/2014 (далі по тексту - договір), згідно якого позивач перерахував 231616,1 грн., відповідач зобов'язаний був повернути позивачу, шляхом перерахування на поточний рахунок суму коштів у строк - 13 листопада 2014р., проте відповідачем цього зроблено не було, і відповідач обмежив позивача у знятті коштів з рахунку сумою - 1000,0 грн. На думку позивача, відповідач діяв неправомірно, у зв'язку з чим спричинив позивачу матеріальну і моральну шкоду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.06.2015 позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про визнання дій протиправними, стягнення матеріальної і моральної шкоди, проценти за вкладом та три проценти річних - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач посилається на те, що рішення суду є необґрунтованим, та ухваленим при неповному з'ясуванні обставин справи.

На підставі викладеного, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким визнати неповернення вчасно відповідачем грошових коштів за депозитним вкладом, а також, що дії позивача суттєво порушують не лише умови письмових угод, а й законне право позивача на вільне користування своєю приватною власністю, та на підставі чого примусово стягнути з відповідача на користь позивача завдану останньому матеріальну шкоду у розмірі 31796,32 + 629,89 грн. та моральну шкоду в сумі 2000,00 грн.

В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому, в порядку ст. 305 ч. 2 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги заявлені позивачем не ґрунтуються на вимогах Закону.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15.08.2014 між позивачем та відповідачем укладено договір банківського вкладу № 791464/2014.

Підписуючи вказаний договір, позивач ознайомився та погодився, що відкриття та обслуговування його рахунку буде здійснюватись в порядку та на умовах встановлених вказаним договором, Правилами відкриття та обслуговування вкладних та поточних рахунків фізичних осіб ПАТ «ВіЕйБі Банк» та погодився з ними (п. 2.1.).

Договір підписаний сторонами, що свідчить про те, що вони погодились на умови, зазначені в ньому.

Пункт 9.1.1 Правил відкриття та обслуговування вкладних поточних рахунків фізичних осіб ПАТ «ВіЕйБі Банк», встановлює істотну умову: позивач, як клієнт повідомлений про те, що стосовно деяких операцій можуть застосовуватись обмеження (наприклад, за сумою операцій), встановлені законодавчими та нормативними актами, внутрішніми правилами та процедурами Банку, інших банків та/чи платіжних систем, через які ці операції здійснюються.

Банк обслуговував зазначений поточний рахунок відповідно до умов договору та Правил.

13.11.2014 відповідачем було здійснено на виконання умов договору перерахування коштів на поточний рахунок позивача.

Випискою по рахунку №2279 станом на 04.06.2015 підтверджується виконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ч. 1-3 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Разом з тим, частина 1 статті 1074 ЦК України визначає, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону України ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №128 від 24.11.2014 «Про призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» призначено з 24.11.2014 уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію у ПАТ «ВіЕйБі Банк» та запроваджено тимчасову адміністрацію.

З 20.03.2015 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб з 20.03.2015.

Отже, колегія суддів, з урахуванням викладеного вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем, після закінчення строку дії депозитного вкладу були належним чином виконані зобов'язання, шляхом перерахування коштів: суми вкладу і відсотків на поточний рахунок позивача відповідно до умов договору та Правил відкриття та обслуговування вкладних поточних рахунків фізичних осіб ПАТ «ВіЕйБі Банк», а тому доводи позивача відносно неправомірності дії відповідача щодо повернення коштів за банківським вкладом є безпідставними.

Колегія суддів також вважає вірним висновок суду першої інстанції про безпідставність вимог про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як убачається з договору банківського вкладу, між сторонами виникли договірні правовідносини, а умовами договору та нормами ЦК України не передбачено відшкодування моральної шкоди за порушення умов договору.

Отже, правових підстав для стягнення ПАТ «ВіЕйБі Банк» моральної шкоди немає.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними та не обґрунтованими, при цьому також слід зазначити, що наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження судом першої інстанції, а тому висновків суду не спростовують та на законність рішення не впливають.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12.06.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: