Провадження № 2/369/500/15
РІШЕННЯ

Іменем України

07 квітня 2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді Нікушина В.В.

За участю секретаря Москаленко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, Професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України до телеканалу «Правда тут» про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, та Професійна спілка атестованих працівників органів внутрішніх справ України звернулись до суду із позовом до телеканалу «Правда тут» (далі-відповідач), мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач оприлюднив в прямому ефірі телеканалу «Правда тут» та розмістив на інтернет сайті інформацію про те, що біля офісу Профспілок атестованих працівників органів внутрішніх справ зібрались активісти, матері та дружини скалічених в зоні АТО військовослужбовців, які вимагали від позивача видати з профспілкових рахунків кошти для виготовлення протезів, але отримали відповідь, що кошти відсутні. Одночасно позивачі вказували, що в мережі Інтернет було розміщено сюжет, щодо Профспілок та їхнього голови, автором якого є ОСОБА_3, який містив інформацію про те, що на протезування бійців з держбюджету було виділено 10 мільйонів гривень, які зникли в невідомому напрямку. Розміщена відповідачем інформація на сайті та у прямому ефірі перед великою масою людей, на думку позивачів підірвала їхню ділову репутацію та імідж профспілок в зв'язку з чим вони були змушені звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. На підставі вищенаведеного позивачі просили суд зобов'язати відповідача відшкодувати позивачам моральну шкоду в сумі 60 000,00 грн. та спростувати поширену недостовірну інформацію у такий же спосіб, яким її було поширено.

Представник позивача Профспілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України та представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити зважаючи на те, що відповідач випустив в ефір та розмістив на Інтернет ресурсі відео сюжет в якому чітко зазначено, що позивачі розікрали державні кошти, які були виділені державою на покупку протезування для бійців, що в свою чергу є неправдою, та порочить честь, гідність, та ділову репутацію позивачів.

Представник відповідача телеканалу «Правда тут» проти позову заперечував в повному обсязі, та пояснив, що сюжет на який посилаються позивачі, як на підставу своїх вимог в ефір каналу «Правда тут» не виходив, окрім того, просив суд звернути увагу, що сайт на якому було опубліковано відео, а саме https://www.youtube.com/ є загальнодоступним, що дає можливість необмеженій кількості людей загрузити в мережу Інтернет будь-які відео, не виключаючи і самих позивачів. Відтак зважаючи на те, що позивачами не доведено факт розміщення, та в подальшому розповсюдження неправдивих відомостей відбулось саме відповідачем, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників позивачів, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Стаття 297 Цивільного кодексу України встановлює, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Статтею 299 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачі наголошували, що 17.12.2014 року в телевізійному ефірі відповідача на телеканалі «Правда тут» було оприлюднено відео сюжет, який містив відомості стосовно профспілок та їхнього голови, які на його думку є неправдивими, та порушують ділову репутацію останніх.

У зв'язку зі внесенням з 27.03.2014р. змін до Цивільного кодексу України, зокрема до статті 277, принцип презумпції' добропорядності (частину 3) було скасовано, а тому доказування Позивачем обгрунтованості свого позову, а саме - недостовірності поширеної відповідачем інформації, має відбуватися у загальному порядку.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Згідно чинного законодавства, позивачі мали змогу звернутися до Національної ради з питань телебачення і радіомовлення із запитом про надання їм запису спірного сюжету, який, відповідно до ст. 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», повинен зберігатися телерадіоорганізацією 14 днів, якщо протягом цього часу телерадіоорганізація не отримала скарг щодо змісту програми.

Разом з тим, позивачі в порядку ст. 60 ЦПК України не надали суду копії запису спірного сюжету, який вийшов в програмі від 17.12.2014 року, що транслювалася, на Телеканалі «Правда тут», та не звертались до Національної ради з питань телебачення і радіомовлення з метою отримання копії програми чи проведення моніторингу телеканалу «Правда тут».

Відповідно до п.І5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009р. №1 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

На підтвердження «демонстрації» спірного сюжету в ефірі телеканалу «Правда тут», позивачами було надано до суду електронний носій формату DVD-R із записом програми, яка, нібито, транслювалась в ефірі.

Вбачається, що даний запис є записом невідомого походження, автентичність якого жодними доказами чи документами не доведена та не підтверджена, крім того, немає жодного доказу, що цей запис був здійснений безпосередньо з ефіру телеканалу «Правда тут».

Таким чином, наданий позивачем електронний носій є ані належним, ані допустимим засобом доказування в розумінні ст.ст. 58-60 ЦПК України з огляду на наступне.

В законодавстві міститься вичерпний перелік уповноважених органів, які здійснюють контроль та нагляд за дотриманням законодавства телерадіоорганізаціями, а також облік та фіксування телепередач.

Крім того походження зображення та способи його створення також невідомі.

Таким чином, встановити чи зазнавав змін наданий позивачем відеозапис на диску і чи не містить він ознак монтажу неможливо, оскільки даний відеозапис є цифровою копією.

Разом з тим, судом було досліджено інтернет ресурс вказаний позивачами, на якому також було розміщено спірне відео, що безпосередньо порушує їхні права, а саме сайт ІНФОРМАЦІЯ_1, з наступним змістом:

«Активісти та дружини бійців АТО вимагають негайного звільнення керівника профспілки МВС ОСОБА_1. За словами постраждалих, після повернення із зони АТО, багато хто з них потребує негайного протезування. Самі придбати необхідні протези вони не мають коштів. За інформацією активістів, жоден військовий, котрий звернувся до профспілки за протезом, його не отримав….»

«За словами активістів ОСОБА_1 був ставлеником команди ОСОБА_4, його також звинувачують у привласненні бюджетних коштів….»

«Саме за протезами до спілки МВС звертаються покалічені в боях на сході країни правоохоронці, вони протягом багатьох років сплачували кошти до профспілкових органів. Здавалося б саме там їх мають захистити, але ж ні у відповідь ті, хто залишив своє здоров'я на війні чують лише одне - грошей немає, хоча з державного бюджету на протезування бійців декілька місяців тому було виділено десять мільйонів гривень…»

«Проте кошти зникли у невідомому напрямку…»

«Активісти вимагають, щоб ОСОБА_1 відзвітував перед громадою куди були витрачені дев'яносто мільйонів гривень, в інакшому випадку його чекає люстрація із сміттєвим баком…».

Згідно ч. 21 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року N 1 При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Таким чином, проаналізувавши інформацію, яку позивачі вважають недостовірною, такою, що порочить їхню честь, гідність, ділову репутацію, вбачається, що вказані в позові фрази є не що інше, як оцінка поведінки певних осіб, тобто оціночні судження висловленні з використанням журналістських методів, зокрема посилання, сатира, резюме (висновки).

Дані методи є звичними та необхідними для подальшого оформлення матеріалу, що був отриманий за допомогою інтерв'ю.

Таким чином вбачається, що журналіст не висловлював фактичних даних, а резюмував сказане респондентом та здійснював посилання на відповідне джерело інформації (в усіх випадках респонденти сюжету), а також відображав події, що мали місце.

Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Згідно зі ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів.

У рішенні Європейського суду по справі «Салов проти України» зазначено, що „сама по собі стаття 10 Конвенції не забороняє обговорення або поширення отриманої інформації, навіть якщо виникають серйозні сумніви щодо її вірогідності. Якби це було не так, то це означало б, що люди були б позбавлені права виражати свої погляди і думки про заяви, зроблені у ЗМІ, що накладало б необгрунтовані обмеження на свободу вираження поглядів, гарантовану статтею 10 Конвенції".

Так, суд, не бере до уваги надані позивачами листи від обласних профспілкових організацій атестованих працівників органів внутрішніх справ України (надані на підтвердження того, що кошти з державного бюджету позивачами не отримувались), оскільки відомості, які вони містять не можуть ані підтвердити, ані спростувати неправдиву інформацію, так, як для цього є відповідні органи, що здійснюють контроль, щодо руху коштів, їх надходження, витрачання, а саме контрольно-ревізійні органи, обрані відповідно до статутів (положень) профспілок, їх об'єднань.

Позивачі при зверненні до суду посилались на те, що внаслідок поширення недостовірної інформації останнім було завдано моральної шкоди.

Відповідно до п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено: в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Під час розгляду справи позивачами не було надано жодного доказу спричинення їм моральної шкоди, причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та шкодою.

З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що позивачами не було доведено обставин на які вони посились, як на підставу своїх вимог, в зв'язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. 30 Закону України «Про інформацію», ст. 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», статтями 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, Професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України до телеканалу «Правда тут» про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Києво-Святошинський районний суд Київської області. У разі якщо особи, які беруть участь у справі не були присутні під час ухвалення рішення, апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з моменту його отримання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження

Суддя: В. В. Нікушин