У х в а л а

іменем україни

15 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчук М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Управління Держаземагенства у Житомирському районі Житомирської області, ОСОБА_4, про захист права власності та права користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду Житомирської області від 19 червня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 20 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила зобов'язати ОСОБА_3 усунути порушення земельного законодавства, що полягають у самовільному захваті частини належних їй на праві власності та оренди земельних ділянок (кадастрові № НОМЕР_1 та НОМЕР_2) та зобов'язати відповідача привести зазначені земельні ділянки до первісного стану.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що ОСОБА_3 під час огородження своєї земельної ділянки самовільно зайняла частину її земельної ділянки, яка належить їй на праві приватної власності згідно державного акта на право власності на земельну ділянку від 27 червня 2008 року серії НОМЕР_3 та перебуває в оренді згідно з актом прийому-передачі об'єкта оренди від 27 червня 2008 року, чим позбавила її права користуватися землею. Згоди на те, що б відповідач користувалася її земельною ділянкою вона не давала.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 19 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 20 травня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 є власником та орендарем земельних ділянок за кадастровими НОМЕР_1 та НОМЕР_4 по АДРЕСА_1 (а. с. 14-21).

Власником суміжної земельної ділянки за кадастровим НОМЕР_5 по АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 Право власності в останньої на земельну ділянку виникло на підставі договору купівлі-продажу від 12 жовтня 2011 року, укладений між нею та ОСОБА_4 (а. с. 38-39), а у ОСОБА_4 - на підставі договору купівлі-продажу від 09 червня 2005 року, укладений між ОСОБА_5 та ним (а. с. 68-69).

Згідно з висновком земельно-технічної експертизи від 13 листопада 2013 року № 224/13-14 (а. с. 229-269), фактична площа земельних ділянок сторін у справі не відповідає площі, зазначеній у державних актах та договорі оренди. Згідно з відповідними документаціями із землеустрою, земельні ділянки, які перебувають у власності та оренді сторін, взаємно перетинаються (мають спільну площу - площу, яка відображена у правовстановлюючих документах обох сторін у справі). Причина такої невідповідності є не зведення спільних меж вказаних земельних ділянок при розробці документацій із землеустрою на ці земельні ділянки, що призвело до часткового накладання площ земельних ділянок, які перебувають у власності та оренді сторін у справі. ОСОБА_3 фактично користується земельною ділянкою більшою на 0,0265 га ніж визначено державним актом на право власності на землю (0,10 га), а у фактичному користуванні ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка площею меншою ніж визначено державним актом (0,10 га) та договором оренди (0,1295 га) на 0,0368 га. Експерт вважав, що при оформленні земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, необхідно було врахувати межі земельної ділянки по АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_4, а в подальшому була відчужена ОСОБА_3, так як кадастровий номер земельної ділянки по АДРЕСА_2 був визначений та введений в систему Державного земельного кадастру раніше (у 2005 році) ніж кадастровий номер земельної ділянки, належної позивачу (у 2007 році).

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 29 квітня 2015 року, з урахуванням висновку судової земельно-технічної експертизи від 03 березня 2015 року № 263/14 при перегляді рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 06 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Житомирської міської ради, ОСОБА_2, Управління Держземагенства у Житомирському районі, третя особа: КП «Житомирський міський центр земельних відносин», про визнання недійсним та скасування рішення міської ради, державного акта про право власності на земельну ділянку та договору оренди землі та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Житомирської міської ради, ОСОБА_3, Управління Держземагенства у Житомирському районі, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: КП «Житомирський міський центр земельних відносин», про визнання частково недійсними рішень Житомирської міської ради та державних актів про право постійного користування земельною ділянкою та право власності на земельну ділянку, встановлено, що під час виготовлення технічної документації на передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1000 га і в оренду площею 0,1295 га, які розташовані по АДРЕСА_1, не було враховано межі земельної ділянки по АДРЕСА_2, так як кадастровий номер земельної ділянки по АДРЕСА_2 вже був визначений та введений в систему Державного земельного кадастру. Договір оренди від 27 червня 2008 року, укладений між позивачем та Житомирською міською радою строком на 5 років, рішень міської ради щодо продовження строку його дії не приймалося, повторно договір оренди не укладався.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно із ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав на земельну ділянку відбувається шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (ч. 3 ст. 152 ЗК України).

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши вказані обставини, по суті правильно вважали, що відсутні докази порушення прав позивача на землю, а також, відповідно, факту самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки позивача.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду Житомирської області від 19 червня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 20 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук