УХВАЛА

іменем україни

4 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до колективного підприємства «Ковельбуд» про зміну формулювання наказу про умови праці та зобов'язання внести зміни у записи в трудовій книжці за касаційною скаргою колективного підприємства «Ковельбуд» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 11 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 1 червня 1979 року він працював у колективному підприємстві «Ковельбуд» (далі - КП «Ковельбуд») на посаді покрівельника. 21 листопада 2003 року його було звільнено за власним бажанням. За період роботи ним виконувались різні роботи, у тому числі із застосуванням мастик і ґрунтовок, покривання одно і двосхилих дахів рулонними та мастиковими матеріалами, покривання дахів руберойдом, що наплавляється, укладання додаткового шару з прошиванням цвяхами під час улаштування покрівель на простих дахах, покривання поверхні готового килима гарячою мастикою з посипанням піском або гравієм, перемотування двобічного руберойду та безпокривних рулонних матеріалів, тощо. У подальшому йому стало відомо, що виконувані ним роботи дають право на пільгову пенсію і він звернувся до керівника підприємства з метою внесення виправлень у трудову книжку, проте йому було відмовлено.

Ураховуючи наведене, позивач просив зобов'язати відповідача внести виправлення у відомості про його роботу у його трудовій книжці, а саме доповнити її записами про те, що 18 листопада 1980 року його було переведено покрівельником рулонних покрівель 3 розряду, зайнятим на роботах із застосуванням мастик і ґрунтовок, а з 14 липня 1983 року - покрівельником 4 розряду, зайнятим на роботах із застосуванням мастик і ґрунтовок.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 11 листопада 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Зобов'язано КП «Ковельбуд» внести виправлення у трудову книжку на ім'я ОСОБА_3, у відомості запису № 4 про його роботу та викладено зміст наступним чином: «18 листопада 1980 року переведений покрівельником рулонних покрівель 3-го розряду, зайнятими на роботах із застосуванням мастик і ґрунтовок», а запис № 5 викладено таким чином: «14 липня 1983 року переведений покрівельником рулонних покрівель 4-го розряду, зайнятими на роботах із застосуванням мастик і ґрунтовок».

У касаційній скарзі КП «Ковельбуд», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач фактично працював на КП «Ковельбуд» на посаді покрівельника рулонних покрівель, занятим на роботах із застосуванням мастик і ґрунтовок.

Апеляційний суд погодився з такими висновками, зазначивши також про те, що факт виконання позивачем робіт із застосуванням мастик і ґрунтовок встановлено судовими рішеннями у справах за позовами інших осіб, які працювали разом з ОСОБА_3, а тому доказуванню не підлягає.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 1 червня 1979 року ОСОБА_3 працював покрівельником 2 розряду в КП «Ковельбуд». 18 листопада 1980 року йому присвоєний 3 розряд покрівельника. 21 листопада 2013 року був звільнений за власним бажанням. Наказів чи записів у трудовій книжці про виконання ним будь-яких інших робіт, чи переведення його на іншу роботу відповідно з чинним законодавством, немає.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 послався на те, що він виконував роботи покрівельника рулонних покрівель та покрівель із штучних матеріалів, зайняті на роботах із застосуванням мастик і ґрунтовок.

Задовольняючи позов, суд не звернув уваги на таке.

22 серпня 1956 року Радою Міністрів СРСР прийнято постанову № 1173 «Об утверджении списков прозводств, цехов, профессий и должностей, работа в которых дает право на государственную пенсию на льготных условиях и в льготных размерах». У Списку № 2 підрозділу ХХІХ «Строительство зданий и сооружений: промышленных, энергетических, гидротехнических, дорожно-мостовых, транспорта и связи, жилых и культурно-бытовых, а также надземных зданий и сооруджений шахт, рудников и коммуникаций» професії покрівельника або тотожних професій, які б давали право на призначення пільгової пенсії, відсутні.

Апеляційний суд зазначене не врахував та не перевірив, чи було цією постановою передбачено право на призначення пільгової пенсії за списком № 2 у разі роботи ОСОБА_3 на посаді покрівельника або покрівельника рулонних покрівель та покрівель із штучних матеріалів, зайняті на роботах із застосуванням мастик і ґрунтовок.

Згідно п. 27 Списку № 2 розділу ХХVІІ «Будівництво» постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах»передбачено роботу покрівельника рулонних покрівель та покрівель із штучних матеріалів, зайняті на роботах із застосуванням мастик і ґрунтовок, яка дає право на отримання пенсії на пільгових умовах.

Апеляційний суд, застосувавши вказану постанову, виходив із того, що ОСОБА_3 підпадає під її дію, оскільки вказана постанова покращує становище особи, а тому має бути застосована.

При цьому апеляційний суд не врахував, що зазначена постанова не має зворотної дії у часі, тобто, її неможливо застосувати до трудових відносин, які існували між ОСОБА_3 та КП «Ковельбуд» у період з 1 червня 1979 року по 21 листопада 2003 року.

Також поза увагою апеляційного суду залишилось те, що КП «Ковельбуд» не було спеціалізованим будівельним підприємством, зайнятим виключно будівельними роботами, передбаченими п. 27 розділу ХХVІІ «Будівництво вказаної постанови Кабінету Міністрів України від 13 січня 2003 року, яким передбачено роботу покрівельника рулонних покрівель та покрівель із штучних матеріалів, зайняті на роботах із застосуванням мастик і ґрунтовок. За відсутності покрівельних робіт, покрівельники виконували підготовчі роботи, утеплювали покрівлі та горища, влаштовували цементні стяжки на деяких будівлях та виконували інші роботи.

Крім того, апеляційний суд не дав оцінку таким доказам, як копії нарядів по будівництву автозаправочної станції, згідно яких ОСОБА_3 виконував інші роботи, ніж роботи покрівельника та не навів жодних мотивів, з яких він не взяв їх до уваги. Також суд не врахував, що за інші роки наряди знищені через закінчення терміну зберігання.

Крім того, 1 серпня 1992 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 442 «Про порядок проведення атестації робочих місць за умови праці», на виконання якої КП «Ковельбуд» видало наказ № 12 «Про результати атестації робочих місць за умови праці». Така робота як покрівельник, яка б давала право на отримання пільгової пенсії за Списом № 2 в цьому наказі відсутня. Також відсутня така робота і у наказах підприємства від 29 грудня 1999 року №29 та від 24 червня 2005 року № 77.

Таким чином, апеляційний суд не визначився з тим, чи ОСОБА_3 у період роботи у КП «Ковельбуд» виконував роботу згідно вказаної вище постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36 постійно повний робочий день.

Отже, апеляційний суд вказане не врахував та не перевірив, чи у період роботи ОСОБА_3 на посаді покрівельника така робота давала йому право на отримання пільгової пенсії.

Крім того, апеляційний суд як на преюдиційні обставини послався на рішення суду за аналогічним позовом в іншій справі і на показання свідків, які працювали разом з позивачем, проте не звернув уваги на те, що в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України таке рішення суду не може преюдиційним для ОСОБА_3, а чинним законодавством установлений порядок визначення посади, робота на якій дає право на пільгову пенсію.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено, його рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу колективного підприємства «Ковельбуд» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Волинської області від 11 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко