Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Подрєзова Г. О. ,

при секретарі Александрова А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білій Церкві позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про захист прав споживача, визнання кредитного договору , договору іпотеки не дійсними;

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 16.09.2005 р. між ним та ВАТ КБ «Надра» був укладений кредитний договір № 551/П/2005-840, відповідно до умов якого банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 18000 доларів США зі сплатою 12% річних зі строком повернення до 15.09.2025р. В якості забезпечення зобов»язання щодо погашення кредиту 16.09.2005р. між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно- квартира №103 по вул.. Вернадського, 10 м. Біла Церква. Мета отримання кредиту на придбання нерухомого майна. Умовами кредитного договору, а саме : п.3.3.2. передбачено сплату щомісячного мінімального платежу 200доларів США. Але, при укладенні кредитного договору, було порушено положення ст..ст.203,215 ЦК України, ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме : в договорі відсутня істотна умова ціна тобто сукупна вартість кредитного договору, відсутній детальний розрахунок загальної вартості кредиту для споживача, що позбавило позичальника можливості оцінити умови та порядок погашення кредиту. Крім цього, графік погашення кредиту передбачає щомісячно сплату грошової суми, яка складається з суми погашення основного боргу та відсотків за користування кредитними коштами. Але, відсоткова ставка, виходячи з умов договору, розрахована не вірно, графік погашення кредитних коштів взагалі позичальнику не надавався. Також, не відповідає вимогам справедливості додаткова угода №1 до кредитного договору, згідно з якою сплата одноразово, не пізніше дати надання кредиту, плати за управління кредитом в розмірі 1% від суми кредиту, що становить 180 доларів США та оплата за управління кредитом, яка нараховується щомісячно, протягом дії кредитного договору із розрахунку 0,25% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом впливає на збільшення загальної суми заборгованості, тобто ці умови є несправедливими. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати недійсним кредитний договір від 16.09.2005р. № 551/П/2005-840, з підстав його невідповідності ст. ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яким встановлено, що виконавець, виробник не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ КБ «Надра», який є правонаступником ВАТ КБ «Надра» позов не визнав повністю, надав письмові заперечення проти позову, згідно з якими позивач був ознайомлений з загальними умовами і тарифами банку, погодився на них, а також умови кредитування були загальновідомою інформацією, яка була розповсюджена за допомогою реклами, ЗМІ, інтернет ресурсів, роз»яснювалися менеджером перед укладенням кредитного договору. Ануітентний графік погашення кредитної заборгованості не передбачає окремого розрахунку погашення кредитної заборгованості.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що дійсно 16.09.2005р. між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» був укладений кредитний договір № 551/П/2005-840, згідно з яким позичальник отримав кредит на суму 18000 доларів США зі сплатою 12% річних зі строком повернення до 15.09.2025р.

Цільове використання кредиту згідно п.1.2 кредитного договору відбувається на придбання квартири в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,0 % відсотків на рік. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється із розрахунку 360 днів у році. (пункт 1.3.1 Кредитного Договору) . Банк надав кредит строком на 240 місяців до 15 вересня 2025 року.(пункт 1.4.кредитного договору).

В якості забезпечення виконання зобовязань щодо погашення кредиту між позивачем та банком укладено договір іпотеки від 16.09.2005 року, зареєстрований в реєстрі за №7502, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_2. Предметом договору іпотеки є нерухоме майно квартира номер 103 , що передається в іпотеку і знаходиться в місті Біла Церква, Київської області по вул.Вернадського,10.

Відповідно до умов кредитного договору п.3.3.2 щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 200,00 дол.США.

Укладений сторонами кредитний договір визначений сторонами як споживчий кредит, а тому для нього встановлено особливий порядок укладення.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 3 ст. 1054 ЦК України встановлено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Законом України „Про захист прав споживачів від 12.05.1991 року в редакції від 15.12.1993 року передбачено, що він регулює відносини між споживачами товарів (робіт, послуг) і виготівниками, виконавцями, продавцями в умовах різних форм власності, встановлює права споживачів та визначає механізм реалізації державного захисту їх прав.

Пунктом 3 ст.12 Закону передбачено, що Продавець (виготівник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві товар (роботу, послугу), який за якістю відповідає вимогам нормативних документів, умовам договору, а також інформації про товар (роботу, послугу), що надається продавцем(виготівником, виконавцем).

Пунктом 1 ст.18 Закону передбачено, що Споживач має право на одержання необхідної, доступної та достовірної інформації про товари (роботи, послуги), що забезпечує можливість їх компетентного вибору.

Інформація про товари (роботи, послуги) повинна містити:

перелік основних споживчих властивостей товарів (робіт,

послуг), ціну та умови придбання товарів (робіт, послуг);

правила та умови ефективного використання товарів (робіт,

послуг).

Статтею 19 Закону задекларовано, що за всіма громадянами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених законодавчими актами. Продавець (виконавець) зобов'язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі товарів і послуг. Забороняється примушувати споживача придбавати товари і послуги неналежної якості або непотрібного йому асортименту.

Статтею 21 Закону передбачено, що умови договору, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються недійсними. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, то вони повинні бути відшкодовані винною особою у повному обсязі.

Споживач має право на відшкодування збитків, завданих йому виготівником (виконавцем, продавцем) у зв'язку з використанням останнім переваг свого становища у виробничій чи торговельній діяльності.

Згідно з п.6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», згідно якого договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Статею 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що клієнт має право на доступ до інформації, а саме ціну банківських послуг.

Права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

У відповідності до вимог пункту 3.2 глави 3 Розділу II Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України , затвердженими постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 N 255 , зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11.07.2003 за N 583/7904 "для розрахунку ефективної ставки відсотка визначаються потоки грошових коштів з урахуванням усіх умов договору за фінансовим інструментом, у тому числі включаються всі комісії та інші сплачені або отримані сторонами суми, що є невідємною частиною доходу (витрат) фінансового інструменту".

В судовому засіданні було встановлено, що за Договором купівлі-продажу квартири від 16.09.2005 року, відповідно до якого, позивач придбав квартиру за 131 170 гривень, на придбання якої і був наданий кредит. Тобто відповідач під час укладання кредитного договору вже знав, що , кредит надається на придбання квартири , яку позивач купує на території України і платежем виступає українська гривня. Кредитний договір був розроблений та наданий позивачу банком. При цьому, будь-яких інших умов кредитування позивачу надано не було.

Як було зясовано під час судового розгляду, графік погашення кредиту, відсотків та винагороди під час укладення кредитного договору не складався, тобто позивач не отримав повну та достовірну інформацію, щодо умов погашення кредиту.

На підтвердження своєї позиції, відповідач, надав суду копію „Анкета-Заявление на получение кредита с целью приобретения недвижимости , з якої вбачається, що позивач звернувся до банку із заявою про отримання споживчого кредиту в розмірі 18 тис.дол.США із сплатою відсоткової ставки 12% річних на термін 240 місяців. В заяві він повідомив, що дохід має в українській гривні , який на місяць становить близько 5000 грн. Також позивач вказав, що буде придбавати нерухомість вартістю 141400 грн, з яких за рахунок власних коштів сплатить 50500грн. Більше цей документ ніякої додаткової інформації щодо ознайомлення позивача з умовами кредитування, вартість кредиту, не містить.

Також представником відповідача суду надано копію Довідки про суму сплати відсотків за користування кредитом , яка підписана начальником відділення №13 Ф ВАТ КБ „Надра ОСОБА_3, але відсутній підпис позивача щодо ознайомлення з даною довідкою. В довідці зазначено, що вона видана для подання в регіональне відділення в м.Києві , тобто ця довідка не може бути доказом того. що позивача повідомляли про „обсяг сплати відсотків за кредитом

Також представником відповідача було надано до суду „Арифметический расчет графика погашения по К.Д.№551/П/2005-840 от 16.09.2005 г. Лагута А.А. який не було складено ні під час підписання кредитного договору ні під час виконання кредитного договору, а він зявився лише під час судового розгляду. Зазначений „Расчет складено не коректно, адже в ньому міститься графа-комісія, але загальна сума до погашення складається лише із розміру тіла кредиту та відсотків загальною сумою 200 дол.США. Тобто навіть у наданому в судовому засіданні розрахунку не міститься повна інформація щодо зобовязань по сплаті кредитної заборгованості.

Позивачем було замовлено експертне дослідження, відповідно до якого сукупна вартість отриманого кредиту буде 54669,62 дол.США, яке судом враховується як письмовий доказ.

Тобто, якщо б позивач мав таку інформацію під час укладення кредитного договору , то він би його не укладав.

Разом з тим, із досліджених у судовому засіданні доказів, вбачається, що позивач був ознайомлений лише з тією інформацією, яка була фактично викладеною безпосередньо в змісті самого договору, який був розроблений відповідачем.

В судовому засіданні не було надано доказів того, що позивачу надавалися інші види документів, зокрема у вигляді інформаційного листа банку чи памятки позичальника, що свідчить про те, що відповідач здійснив дії щодо ознайомлення позивача з усіма умовами кредитування перед укладенням кредитного договору.

Враховуючи, що кредитний договір розроблявся саме відповідачем (Банком) то і відповідальність щодо його змісту повністю покладається на відповідача.

Оскільки, вказані обовязкові відомості не зазначені в кредитному договорі, і докази про те, що ці відомості були офіційно оприлюднені є відсутніми, то відсутні підстави вважати, що кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства України.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10.11.2011р. у справі № 15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) споживачу, як правило, обєктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (ч.1 ст.634 ЦК України).

Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого субєкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

При підписанні кредитного договору, позивач цілком довіряв банківським працівникам, як спеціалістам, оскільки не володіє спеціальними знаннями в області юриспруденції та банківського права, проте Банк приховав від нього фактичні суми по кредиту, тим самим позбавив його права прийняти відповідно правильне рішення щодо умов кредитування взагалі.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України визначено основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6ст.203 цього Кодексу, а також відсутність хоча б однієї з істотних умов правочину встановлених спеціальними законами, визначено як підставу його недійсності.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобов»язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов»язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що суду були надані належні докази порушення вимог законодавства України щодо захисту прав споживачів при укладенні кредитного договору від 16.09.2005року № 551/П/2005-840, а тому суд вважає, що позовні вимоги повністю обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Керуючись ст..ст.15,60,212-215,223 ЦПК України, ст..ст.203,215 ,634, ст..56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити .

Визнати недійсним кредитний договір від 16.09.2005 року № 551/П/2005-840 та додаткову угоду №1 від 16.09.2005року, укладені між ВАТ Комерційний банк «Надра та ОСОБА_1.

Визнати недійсним договір іпотеки від 16.09.2005року, укладений між ВАТ Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1, зареєстрований в реєстрі №7502, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_4