Провадження № 2/344/61/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - суддіБабій О.М.

секретарів Яшан Н.В., Шевчук І.Ю., Сивухіної Ю.Ю., Іванова О.В., Орнат Л.І.

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2011 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

В червні 2011 року позивачем ОСОБА_5, як власником автомобіля, була подана до суду додаткова позовна заява, відповідно до якої позивач ОСОБА_5 просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 154 726 грн., та на користь позивача ОСОБА_1 10 000 грн. моральної шкоди, судові витрати.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що 25 березня 2011 року по вул. Івасюка у м. Івано-Франківську сталося зіткнення автомобіля, що належить ОСОБА_5, БМВ-530, державний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1, з автомобілем Шевроле Лачетті, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача, належний позивачу ОСОБА_5 автомобіль було пошкоджено, а позивачу ОСОБА_1 було завдано моральних страждань.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 1 березня 2012 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 154 726 грн. майнової шкоди, на користь ОСОБА_1 - 2 000 грн. завданої моральної шкоди. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27 червня 2012 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 1 березня 2012 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, який є представником позивача ОСОБА_5, вимоги позову підтримав з мотивів наведених в ньому.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Суду пояснив, що вина відповідача у вчиненні ДТП та завданні шкоди позивачам підтверджується протоколом про вчинення адміністративного правопорушення, показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, інспектора ОСОБА_12., висновком експерта від 23 червня 2011 року № 09/17-72, фотоматеріалами.

Відповідач та його представник в судовому засіданні вимоги позову не визнали, оскільки вина відповідача у вчиненні ДТП нічим не підтверджена, постанова суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності скасована судом апеляційної інстанції, згідно висновку експерта від 09.10.2014 року № 09/17-523 не можливо встановити хто з водіїв допустив виїзд на зустрічну смугу руху, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 дали покази в яких вказали, що позивач ОСОБА_1 різко виїхав на зустрічну смугу руху, кримінальне провадження на даний час триває, а тому неможливо розглянути справу цивільну без завершення розслідування по кримінальній справі.

Свідок ОСОБА_11, який на час ДТП працював заступником начальника УМВС, начальником кримінальної міліції в судовому засіданні дав покази в яких вказав, що 25 березня 2011 року йому доповіли про ДТП, яке сталось за участю працівника міліції ОСОБА_3 Свідок виїхав на місце події та побачив два автомобілі БМВ та Шевроле Лаччеті, також кругом було багато людей, оперативно-слідча група, працювали слідчі. Автомобіль БМВ знаходився на своїй смузі руху, автомобіль Шевроле знаходився на осьовій лінії. Водія Шевроле на місці події не було. Свідок також вказав, що фототаблиці (а.с.59-62), які йому надані для огляду відповідають дійсним обставинам події ДТП.

Свідок ОСОБА_12, інспектор ДАІ м. Івано-Франківська, який оформляв ДТП за участю позивача ОСОБА_1 та відповідача суду дав покази в яких вказав, що приїхавши на місце ДТП він оглянув його та визначив, що винним у ДТП є відповідач ОСОБА_3 на якого був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення. Свідок також вказав, що фототаблиці (а.с.59-62), які йому надані для огляду відповідають дійсним обставинам події ДТП.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні дав покази в яких вказав, що він як слідчий приїхав на місце ДТП, склав план-схему ДТП, зіткнення візуально відбулось на смузі руху БМВ. План-схема ДТП відповідає дійсним обставинам ДТП.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні дав покази в яких вказав, що з позивачем ОСОБА_1 він знайомий, а з відповідачем ні. Також пояснив, що 25 березні 2011 року він рухався по вул. Івасюка в сторону вулиці Будівельників. Перед розважальним комплексом «Ельдорадо» свідок побачив, що автомобіль Шевроле обігнав його справа, потім Шевроле перемістився вліво, Шевроле виїхав на зустрічну смугу руху та проїхав метрів 50. Свідок не бачив моменту зіткнення автомобілів. Проїхавши пару метрів по лівій смузі руху свідок побачив ДТП за участю Шевроле та БМВ, під'їхавши по місця ДТП, свідок побачив, що зупинився автомобіль швидкої допомоги, лікар швидкої надавала допомогу учасникам ДТП. Свідок також вказав, що фототаблиці (а.с.59-62), які йому надані для огляду відповідають дійсним обставинам події ДТП.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які перебували в одному автомобілі з свідком ОСОБА_6 дали покази аналогічні показам свідка ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_9, який працював водієм швидкої допомоги в судовому засіданні дав покази в яких вказав, що бригада швидкої допомоги їхала на пожежу на вул. Хоткевича. Маячки та сирена на автомобілі швидкої допомоги були включені. Перед ними їхав автомобіль БМВ, який не уступав дорогу. Автомобіль БМВ різко вивернув вліво, автомобіль Лаччеті вдарив автомобіль БМВ, автомобіль Лаччеті був на своїй смузі руху. Моменту зіткнення свідок не бачив бо було темно, суцільну лінію на дорозі свідок також не бачив. Побачивши ДТП вони одразу зупинились з метою надати медичну допомогу потерпілим.

Свідок ОСОБА_10, яка є лікарем бригади швидкої допомоги в судовому засіданні дала покази, в яких вказала, що вони їхали на виклик на пожежу на вул. Хоткевича. Маячки на сирена на автомобілі швидкої допомоги були включені. Автомобіль БМВ на уступав дорогу швидкій. Автомобіль БМВ звернув різко вліво та виїхав на зустрічну смугу, свідок почула удар, свідок сиділа спереду коло водія. Автомобіль швидкої зупинився з метою надати медичну допомогу потерпілим. ОСОБА_3 забрали в лікарню. Відповідач ОСОБА_3 є сином співробітниці свідка.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідка, дослідивши письмові докази у справі, всебічно, повно, об'єктивно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

25 березня 2011 року на вул. Івасюка у м. Івано-Франківську внаслідок виїзду на зустрічну смугу автомобіля Шевроле Лачетті, яким керував ОСОБА_3, сталося зіткнення автомобіля останнього з автомобілем БМВ - 530, який належить ОСОБА_5, під керуванням ОСОБА_1

Вина відповідача у вказаному ДТП підтверджується наступними доказами.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 24 травня 2011 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців.

Постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 червня 2011 року постанову Івано-Франківського міського суду від 24 травня 2011 року скасовано та закрито провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП (а.с.74-75 т.1).

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача (п. 4 Постанови ВССУ від 01.03.2013 року № 4).

Як вбачається із постанови апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 червня 2011 року, скасовуючи постанову Івано-Франківського міського суду від 24 травня 2011 року, апеляційний суд вказує, що суд першої інстанції розглянув справу у відсутності ОСОБА_3 чим позбавив його можливості захистити свої інтереси в суді. У матеріалах справи відсутні дані, що ОСОБА_3 було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності. Крім того, постановою заступника прокурора м. Івано-Франківська скасовано постанову про відмову в порушенні кримінальної справи. В матеріалах справи немає достатньо доказів вини ОСОБА_3

Однак, скасовуючи постанову суду першої інстанції у розпорядженні судді апеляційної інстанції не було висновку спеціаліста від 23 червня 2011 року № 09/17-72, постанова суду апеляційної інстанції прийнята 17 червня 2011 року (а.с.77-90 т.1).

Як вбачається з висновку спеціаліста зіткнення автомобіля марки БМВ під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки Шевроле, під керуванням ОСОБА_3 відбулось на смузі, яка призначена для руху у напрямку вул. Незалежності (згідно план-схеми місця ДТП саме автомобіль БМВ рухався в напрямку вул. Незалежності), в місці початку зафіксованого, у наданих фотографіях, сліду бокового юзу, який бере свій початок в межах плями розливу паливно-мастильних матеріалів і закінчується біля переднього лівого колеса автомобіля марки БМВ.

Отже, спеціалістом чітко вказано де трапилось зіткнення автомобілів.

Суд критично оцінює копію висновку експерта від 09.10.2014 року № 09/17-523, який наданий суду представником відповідача, оскільки: він не завірений належним чином; експертизу проведено в 2014 році, а подія ДТП мала місце в 2011 році; слідством не заданий єдиний механізм ДТП, а тому експертним шляхом, з технічної точки зору, експерт не зміг вирішити поставлене питання: « Що з технічної точки зору стало причиною ДТП7» (а.с.159-162 т.2).

Відповідачем чи його представником в судовому засіданні клопотання про призначення експертизи суду не заявлялось, хоча таке право судом їм було роз'яснено.

Судом також критично оцінюються покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 з таких причин.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 є знайомими позивача ОСОБА_1 та моменту зіткнення не бачили.

Свідок ОСОБА_9 також вказав,що моменту зіткнення та суцільної осьової лінії не бачив. Крім того, на досудовому слідстві свідок ОСОБА_9 давав покази в яких вказав, що він бачив як автомобілі БМВ та Шевроле зіткнулись між собою та зіткнення між вказаними автомобілями відбулось безпосередньо на суцільній осьовій лінії (а.с.173 т. 1).

А в своїх письмових пояснення копія яких міститься на а.с.144 т.1, ОСОБА_9 взагалі вказав, що бачив як автомобіль БМВ виїхав на зустрічну смугу та автомобілі вдарились.

Отже свідчення свідка ОСОБА_9, які він давав на досудовому слідстві, його письмові пояснення та його свідчення в суді суперечать одне одному.

Свідок ОСОБА_10 на досудовому слідстві давала покази в яких вказала, що вона на деякий час відволіклась від дорожньої обстановки та коли знову подивилась на проїжджу частину, то побачила, що відбулась ДТП (а.с.173 т.1).

В своїх письмових пояснення, які містяться на а.с. 145 т. 1, свідок ОСОБА_10 вказує, що БМВ виїхав на зустрічну смугу і відбулось зіткнення.

Отже свідчення свідка ОСОБА_10 які вона давала на досудовому слідстві, її письмові пояснення та покази в судовому засіданні є суперечливими.

В той же час, суд бере до уваги свідчення свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які були на місці ДТП, та підтвердили суду, що фото таблиці, на підставі яких було надано висновок спеціаліста в повній мірі відображають обставини ДТП.

Суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_13, оскільки свідок складав схему ДТП, і одночасно вказав, що фототаблиці правильно відображають обставини ДТП.

Також суд вважає за необхідне роз'яснити, що суд не вправі зупиняти розгляд справи до закінчення досудового розслідування, оскільки відповідно до пункту 4 частини 1 статті 201 ЦПК України, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Як зазначено в п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року №2 при неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, підставою для зупинення провадження у цивільній справі може бути лише наявність кримінальної справи на розгляді в суді.

На даний час досудове розслідування триває, відповідач вправі після закінчення досудового розслідування та встановлення нових обставин ДТП, звернутись до суду із заявою про перегляд рішення за ново виявленими обставинами.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частин 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Також, в п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження із визначення вартості матеріального збитку № 75 від 29 березня 2011 року заподіяний матеріальний збиток від дорожньо-транспортної пригоди становить 154 126 грн. (а.с.10-14 т.1).

Згідно ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 203 408 грн. 50 коп., що є більшим ніж його ринкова вартість, а тому є економічно обґрунтованим та позивач на таке погоджується, стягнути з відповідача матеріальний збиток, що дорівнює ринковій вартості автомобіля на час дослідження.

Що стосується вимоги позивача ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При вирішенні спору в частині вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача моральної шкоди суд врахував роз'яснення, викладені в Постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Позивачем ОСОБА_1 в своїх поясненнях жодним чином не обґрунтовано розмір заподіяння йому моральної шкоди.

Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

Суд сприяє сторонам в отриманні доказів, які вони не можуть отримати самостійно, однак, не наділений повноваженнями збирати докази самостійно.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди є не обґрунтованими та не доведеними, а тому позов в цій частині не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 79 ЦПК України закріплено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Позивач ОСОБА_1 поніс витрати на проведення експертного дослідження в сумі 600 грн., що підтверджується копією квитанції (а.с.31 т. 1), а тому вказані витрати підлягають відшкодуванню позивачу ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача ОСОБА_5, позов якого задоволено, понесені витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково.

На підставі вищенаведеного, відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 15, 16, 23, 386, 1166, 1187, 1192 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61 ч.1 ЦПК України, керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер невідомий в користь ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, жителя АДРЕСА_3, - 154 126 грн. (сто п'ятдесят чотири тисячі сто двадцять шість гривень) матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП та 1541 грн. 26 коп. державного мита.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер невідомий в користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, жителя АДРЕСА_2, - 600 грн. витрат на проведення експертних досліджень.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 24 квітня 2015 року.

Суддя Бабій О.М.