Справа № 374/455/13ц Головуючий у І інстанції Козіна С.М.
Провадження № 22-ц/780/1678/15 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 47 16.04.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: судді - Білоконь О.В.,

суддів: Антоненко В.І., Савченка С.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 26 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання об'єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю подружжя та визначення розміру часток в спільному майні ,-

встановила:

У листопаді 2013 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, посилаючись на таке.

З 1992 по 2010 роки сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

За час сумісного життя у період з 1999 по 2003 роки сторонами було набуто у власність незавершений будівництвом будинок по АДРЕСА_1, який розміщений на земельній ділянці, приватизованій колишньою дружиною позивача.

Для проведення будівництва позивачем були оформлені всі необхідні документи та дозволи, які знаходяться у відповідача.

Незважаючи на те, що спірний будинок будувався на спільні кошти, а саме будівництво проводилося особисто позивачем, відповідач незаконно вважає цей будинок своєю особистою власністю та не бажає його розподілу.

Позивач просив суд визнати будівлю по АДРЕСА_1 об'єктом незавершеного будівництва, визнати вказаний об'єкт незавершеного будівництва -спільною сумісною власністю та визначити розмір часток сторін в спільному майні по 1/2 частині кожному.

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 26 грудня 2014 року позов задоволено.

Визнано будівлю, що розташована по АДРЕСА_1, об'єктом незавершеного будівництва.

Визнано об'єкт незавершеного будівництва, що розташований по АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Визначено розмір часток в спільному майні ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а саме: об'єкті незавершеного будівництва, розташованого по АДРЕСА_1, по 1/2 частині кожному.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом безпідставно не взято до уваги ті обставини, що спірне будівництво велось після припинення фактичних шлюбних стосунків з позивачем.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у період з 1992 по 2010 роки сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Як встановлено матеріалами справи, за час шлюбу сторонами було спільно розпочато будівництво житлового будинку та господарських будівель, що розташований на земельній ділянці загальною площею 1700 кв.м., прокладено водопровід, електроенергію, побудовано погріб, зроблено забутовку під сарай, забутовку під огорожу, встановлено тимчасову огорожу з сітки, благоустроєно земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується письмовими доказами по справі, а саме: технічною документацією на будівництво індивідуального житлового будинку, рішенням виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області № 108 від 25 червня 1999 року про надання дозволу на будівництво індивідуального житловою будинку, планом забудови земельної ділянки, дозволом на виконання будівельних робіт (а.с. 42,43,44,45, 52).

Встановлено, що вказане будівництво житлового будинку не завершено, відносно даного об»єкт незавершеного будівництво не відбулась державна реєстрація.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності факту набуття у власність сторонами за час шлюбу вказаного об»єкту незавершеного будівництва, який слід поділити між сторонами порівну.

Однак такий висновок суду суперечить вимогам ч.3 ст. 331 ЦК України, згідно з якою до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до п.15 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК).

У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, право власності на об»єкт незавершеного будівництва, який розташований по АДРЕСА_1, не було зареєстроване у встановленому законом порядку, а відтак право власності на нього не виникло, у сторін виникло право власності лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва .

За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання спірного об»єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю і визнання за сторонами права власності на ? його частину.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення.

Разом з тим, позивач не ставить питання про визнання права власності на будівельні матеріали, які були використані в процесі створення спірного об»єкту незавершеного будівництва, а правові підстави для визнання об»єкту незавершеного будівництва власністю - відступні.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини справи та вимоги закону, і правильно встановивши фактичні обставини справи щодо створення спірного майно у період шлюбу, невірно застосував норми матеріального права, ст. 331 ЦК України та дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому має бути скасоване з ухваленням нового рішенням про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 26 грудня 2014 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання об'єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю подружжя та визначення розміру часток в спільному майні.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1121 гривню 56 копійок.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий :

Судді :