АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/165/15 Доповідач - Фащевська Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Щавурська Н. Б., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

Сторін - ОСОБА_1, ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 8 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики в сумі 237 600 грн. та судових витрат.

Позивач вказав, що 24 грудня 2013 року він позичив ОСОБА_1 20 000 доларів США, які вона зобов'язалась повернути до 24 грудня 2014 року або з моменту пред'явлення вимоги.

Посилаючись на те, що відповідачка його вимогу від 03.06.2014 року про повернення коштів залишила без задоволення, позивач просив стягнути з неї суму боргу та судові витрати.

У ході судового розгляду позивач уточнив свої вимоги і просив стягнути з відповідачки 289 413 грн. 20 коп. боргу за договором позики, що еквівалентно 20 000 доларам США, 10 708,29 грн. суми індексу інфляції, а також 3% річних з простроченої суми в розмірі 2 759,34 грн., пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ - 22 994,47 грн., а всього 325 875,30 грн.

13.11.2014 року позивач уточнив свої вимоги і просив стягнути з відповідачки борг в сумі 311 200 грн., 19294, 40 грн. інфляційних втрат, а також 3% річних в сумі 2967,06 грн. та пені - 24 725,48 грн., а всього- 358 186, 94 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08.12.2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 24.12.2013 року в розмірі 20 000 доларів США, що еквівалентно 311200 грн., а також 19294,40 грн. інфляційних втрат та 2967,06 грн. трьох відсотків річних.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3334,61 грн. судового збору.

ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою на вищезазначене рішення суду, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухваленим з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене апелянт просить рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08.12.2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд виходив з того, що ОСОБА_1 порушила його права, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідачки на його користь боргу за договором позики від 24.12.2013 року в розмірі 20 000 дол. США, що еквівалентно 311200 грн., а також 19294,40 грн. інфляційних втрат та 2967,06 грн. суми трьох відсотків річних за невиконання зобов'язань.

Проте повністю з рішенням суду першої інстанції погодитись не можна.

Судом встановлено, що згідно із розпискою 24.12.2013 року ОСОБА_1 отримала в борг від ОСОБА_2 20 000 доларів США та зобов'язалась повернути вказані кошти до 24.12.2014 року або з моменту пред'явлення вимоги.

3 червня 2014 року на адресу відповідача направлено вимогу №1 від 3 червня 2014 року про повернення суми позики в розмірі 237600 грн. в семиденний строк з моменту отримання даної вимоги.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з нормами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник, як передбачено статтею 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлені обставини справи та вищенаведені вимоги закону, суд першої інстанції, обгрунтовано прийшов до висновку, що ОСОБА_1 порушила грошове зобов'язання та має повернути ОСОБА_2 позику в сумі 20 000 доларів США, що еквівалентно 311200 грн., а також трьох відсотків річних від простроченої суми.

Проте, стягуючи 19294,40 грн. інфляційних втрат з ОСОБА_1 судом першої інстанції не було враховано, що за договором позики позичальнику були надані грошові кошти в іноземній валюті, а положення ст. 625 ЦК України про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, суми боргу з урахуванням інфляційних втрат може бути застосоване тільки у разі, якщо валютою виконання зобов'язання є гривня, що призвело до ухвалення неправильного судового рішення про стягнення суми боргу з урахуванням інфляційних втрат.

Статтею 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня.

Згідно зі ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Оскільки позика була надана в іноземній валюті, а індекс інфляції внаслідок знецінення грошових коштів може бути застосований тільки щодо боргових зобов'язань у гривні, стягнення боргу в іноземній валюті з урахуванням індексу інфляції національної грошової одиниці - гривні не відповідає вимогам закону.

Таким чином, враховуючи вимоги закону та обставини справи, колегія суддів вважає, що рішення Тернопільського міськрайонного суду від 8 грудня 2014 року підлягає скасуванню в частині задоволення позовної вимоги про стягнення суми інфляційних втрат за весь час прострочення з ухваленням у цій частині нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 19294,40 грн. слід відмовити.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, суму судових витрат, які підлягають стягненню із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 слід зменшити до 3142 грн.(три тисячі сто сорок дві грн.).

Колегія не приймає до уваги посилання апелянта на те, що договір позики на суму 20 000 доларів США згідно розписки від 24.12.2013 р. не укладався, оскільки розписка лише підтверджувала факт позики нею у ОСОБА_2 20 000 доларів США з процентами на загальну суму 29 600 доларів США згідно договору позики, посвідченого нотаріально 24.12.2013 року.

Судом встановлено, що договір позики, посвідчений нотаріально 24.12.2013 року свідчить про укладення між сторонами договору про позику коштів на суму 235 594 грн., що еквівалентно 29 600 доларів США. На забезпечення даного договору сторонами було укладено договір іпотеки від 24.12.2013 року.

Відповідачка ОСОБА_1 з вимогами про визнання недійсним договору позики згідно розписки від 24.12.2013 року у встановленому законом порядку з 24.12.2013 року до суду не зверталась.

Факт зверенення до виконання виконавчого напису за №2936, виданого 24.06.2014 року приватним нотаріусом на виконання договору позики, посвідченого нотаріально 24.12.2013 року правового значення для вирішення даного спору немає.

Колегія не приймає до уваги посилання на апелянта на те, що вона зверталась до правоохоронних органів з заявою з приводу неправомірних дій відповідача, оскільки даний факт сам по собі не може заперечувати факт укладення договору позики згідно розписки від 24.12.2014 року. Крім того з висновку по результатах перевірки заяви ОСОБА_1, затвердженого т.в.о. Тернопільського РВ УМВСУ у Тернопільській області від 25.06.2014 року у діях ОСОБА_2 відсутній склад будь-якого кримінального правопорушення, а відносини сторін охоплюють коло цивільно-правових відносин.

Колегія не приймає до уваги посилання апелянта на показання свідка ОСОБА_4, який ствердив, що був присутній при підписанні ОСОБА_1 розписки, однак не бачив факту передачі грошей, оскільки даний факт сам по собі не має правового значення для спору, оскільки сама відповідачка не заперечила вчинення нею підпису на розписці, а з вимогами про безгрошовість позики не зверталась.

Будь-яких інших доказів, які б спростовували або заперечували висновки суду першої інстанції апелянтом не надано, а тому колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги в повному об'ємі не вбачається.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 8 грудня 2014 року в частині задоволення позовної вимоги про стягнення 19294,40 грн. інфляційних втрат скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 19294,40 грн. відмовити.

Суму судових витрат, які підлягають стягненню із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 зменшити до 3142 грн.(три тисячі сто сорок дві грн.).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.Є. Фащевська