АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/3301/15-ц
Провадження № 22-ц/792/2170/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Янчук Т.О.,

суддів: Кізюн О.Ю., Переверзєвої Н.І.,

при секретарі: Дубовій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1, звертаючись в суд із зазначеним позовом вказував, що йому та його колишній дружині ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя належить квартира АДРЕСА_1. З січня 2012 року відповідачі забрали свої особисті речі, залишили квартиру та переїхали на інше місце проживання. За весь період їх відсутності в квартирі оплату всіх комунальних платежів здійснював ОСОБА_1, як ті, що обраховуються за лічильниками, так і ті, що розраховувались без врахування показників лічильників (квартирна плата, опалення та вивіз твердих відходів). Позивач провів оплату комунальних послуг квартплата, тверді відходи та опалення за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року в сумі 7962 грн. 47 коп. Третина цієї суми становить 2654 грн. 16 коп., а 2/3 становить 5308 грн. 31 коп. Позивач вказує, що відповідно до ст. 625 ЦК України відповідачі повинні сплатити йому 7141 грн. 67 коп., з яких 5308 грн. 31 коп. - сума боргу, 1339 грн. 55 коп. відсоток від індексу інфляції, 493 грн. 45 коп. 3% річних. Під час розгляду справи позивач уточнював позовні вимоги та остаточно просив стягнути на його користь витрати по оплаті комунальних послуг за період з 01.01.2012 р. по 01.09.2015 р., а саме оплату за послуги по утриманню будинку та прибудинкової території у сумі 3038 грн. 20 коп., оплату за послуги теплопостачання у сумі 6585 грн. 41 коп., вивіз твердих відходів у сумі 579 грн. 57 коп., що складає 10203 грн. 18 коп. З урахуванням ст.625 ЦК України просив стягнути ще 4894,16 грн. індекс інфляції, та 1269,61 грн. 3% річних. А всього з кожного з відповідачів просив стягнути по 6368,65 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 01 жовтня 2015 року ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_4 Категорія: 59

Доповідач: Янчук Т.О.

позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 із відповідачів по 3401 грн. 06 коп. з кожної. У решеті позову відмовлено. Вирішено питання по судових витратах.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Рішення суду в частині відмови у стягненні інфляційних витрат та 3% річних вважає незаконним, немотивованим, постановленим з порушенням норм процесуального та матеріального права.

ОСОБА_2 також не погоджується з рішенням суду і в своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представники підтримала апеляційну скаргу позивача, проти апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечували.

Відповідачі та їх представник в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надійшла заява від відповідачів та їх представника про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши доповідача, доводи учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 частковому задоволенню з таких підстав:

Відповідно до вимог п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в частині стягнення коштів з ОСОБА_3 не відповідають обставинам справи, не правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суд першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошових коштів по сплаті за житлово-комунальні послуги, які розраховувалися без врахування показань лічильників, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 як співвласник спірної квартири, ОСОБА_3, як член сімї власників спірної квартири не проживають в ній з 01 січня 2012 року по вересень 2015 року, витрати по оплаті таких житлово-комунальних послуг в повному обсязі за зазначений період в повному обсязі поніс позивач, оскільки відповідачі повинні нести спільну участь з позивачем у витратах по оплаті зазначених житлово-комунальних послуг, суд дійшов до висновку про стягнення з кожного з відповідачів на користь позивача по 3401,06 грн.

Однак, повністю з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Встановлено, та сторонами не заперечувалось, що на праві спільної сумісної власності колишнім подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_2. Як член сімї в зазначеній квартирі зареєстрована їх донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Як вбачається із матеріалів справи відповідачі в січні 2012 року, забравши свої речі, залишили квартиру і переїхали на інше місце проживання.

Судом першої інстанції встановлено, докази, які б спростували зазначене, в матеріалах справи відсутні, що за період з січня 2012 року по 01.09.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не несли витрат по утриманню квартири АДРЕСА_2.

ОСОБА_1 за даний період за утримання будинку та прибудинкової території було сплачено - 3038,20 грн., за теплопостачання - 6585,41 грн., вивіз твердих відходів - 579,57 грн.

Вказані обставини підтверджуються даними з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.71-73), договір оренди квартири у приватної особи від 27.03.2014 року (а.с.5), листом ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 від 01.10.2014 року (а.с.6), виписок по рахунках (а.с. 13-31 ,70, 88, 115, 130), копії квитанцій про сплати витрат по вищезазначеним житлово-комунальним послугам (а.с.78-87, 114, 129).

Згідно ст. 156 Житлового кодексу України, члени сімї власника житлового будинку (квартири), які проживають з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сімї власника будинку (квартири) зобовязані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенні ремонту.

Зважаючи на зазначене, повнолітній член сімї власника квартири зобовязаний нести витрати по утриманню квартири і прибудинкової території, якщо він проживає разом з власником в такій квартирі. Оскільки ОСОБА_3 не проживає в спірній квартирі в зазначений період, тому підстав для стягнення з неї грошових коштів на користь позивача не вбачається, у звязку з чим висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_3 кошів в частці рівній з співвласниками спірної квартири на утримання будинку та прибудинкової території, теплопостачання, вивіз твердих побутових матеріалів є помилковим.

Що стосується позовних вимог про стягнення коштів з іншого співвласника спірної квартири ОСОБА_2, то відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 66 Житлового кодексу України в редакції із змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін і доповнень до Житлового кодексу Української РСР" від 06.05.93 N 3187-XII, встановлено, що плата за користування житлом обчислюється, виходячи із загальної площі квартири. Відповідно до вимог зазначеної статті калькуляційною одиницею є 1 кв. м загальної площі.

Виходячи з аналізу даної норми, квартирна плата - це плата не за площу, яку займає мешканець, а плата за утримання житла. Утримання житла - це комплекс робіт, спрямованих на створення необхідних умов для проживання людей і забезпечення збереження житлових будівель та технічного обладнання.

Отже, відповідач, який є співвласником квартири, незалежно від проживання в ній, зобовязаний брати участь в її утриманні. За таких обставин, з ОСОБА_2 підлягала б стягненню половина сплаченої позивачем вартості квартирної плати за утримання квартири.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Пунктом 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005, № 630 визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством.

Нормами ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вивезення побутових відходів тощо віднесено до комунальних послуг. Розмір плати за комунальні послуги з вивезення побутових відходів тощо розраховується для населення на одну людину.

Як вбачається із копії квитанцій про оплату послуг з побутових відходів ОСОБА_1 таку послугу було сплачено по тарифу з урахуванням відповідача.

Враховуючи вищевикладені норми та встановлені обставини, які ніким оспорені не були, зокрема те, що у квартирі відсутні засоби обліку теплової енергії та те, що така послуга надавалась з розрахунку загальної площі квартири, копії квитанції про оплату послуг з вивезення побутових відходів, з урахуванням двох співвласників спірної квартири, з відповідачки підлягала б стягненню половина вартості сплачених позивачем витрат по оплаті послуг за теплопостачання і твердих побутових відходів.

Однак, відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки позивач просив стягнути з кожного з відповідачів вартість сплачених ним вищезазначених комунальних послуг без урахування індексу інфляції та трьох відсотків річних по 3401,06 грн., то і задоволенню підлягає позов про стягнення з ОСОБА_2 коштів на користь позивача в межах заявлених позовних вимог, а саме 3401,06 грн.

Щодо стягнення на користь позивача з відповідача відповідно до ст.625 ЦК України інфляційних та трьох відсотків річних, то ч.2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не установлений договором або законом.

Виходячи із зазначеного, грошові зобовязання, відповідальність за які встановлена ст.625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини. Оскільки між сторонами виникли недоговірні правовідносини, підстав для застосування ст.625 ЦК України не вбачається, тому у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається із матеріалів справи, квитанції № 2470.349.1 (а.с.2-3) та квитанції №174 від 08.09.2015 року (а.с.108), позивачем сплачено судовий збір в розмірі в розмірі 244 грн., з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 121,80 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 3401 грн. 06 коп. та судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук