Провадження № 2/161/721/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді - Олексюка А.В.

при секретарі - Шумиводі О.І.

з участю: прокурора - Климюк Н.В.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Максименка О.О.

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Луцької міської ради - Лабінської Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом прокурора міста Луцька, який діє в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Волинського технікуму Національного університету харчових технологій, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Луцька міська рада, про визнання незаконним виселення, усунення перешкод в користуванні та зобов'язати вселити в житлове приміщення, -

в с т а н о в и в :

Прокурор міста Луцька, який діє в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись в суд з позовом до Волинського технікуму Національного університету харчових технологій, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Луцька міська рада, про визнання незаконним виселення, усунення перешкод в користуванні та зобов'язати вселити в житлове приміщення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживали в гуртожитку Волинського технікуму Національного університету харчових технологій, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, близько 28 років.

Згідно трудової книжки ОСОБА_5 остання з 17.10.1979 року по 13.05.1989 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працюючи вихователем вищезазначеного гуртожитку. ОСОБА_5 звільнена з роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі станом здоров'я.

Вказує, що поселення сім'ї Вишневецьких у складі трьох осіб відбулось із дозволу попереднього керівництва навчального закладу у 1982 році. Підстави їх проживання в судовому порядку навчальним закладом не оскаржувались.

У 2013 році ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були поміщені до психіатричної лікарні на загальних підставах. Крім того, 18.11.2013 року ОСОБА_1 госпіталізована на підставі рішення Луцького міськрайонного суду.

У період перебування ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_6, на лікуванні у психіатричному закладі, адміністрація навчального закладу, описала речі сім'ї, що підтверджується актом від 08.11.2013 року про передачу речей та продуктів, та вилучила їх з приміщення.

Разом з тим, незаконно, без рішення суду та будь-якої на те згоди ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відповідач виселив останніх з займаного ними житлового приміщення без надання іншого.

Вважає виселення позивачів незаконним, оскільки проводилось без їх згоди та не на підставі рішення суду.

Просить суд визнати протиправними дії адміністрації Волинського технікуму Національного університету харчових технологій з приводу виселення ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням та вселити ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в гуртожиток, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В ході судового розгляду позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 уточнили позовні вимоги, просили суд визнати виселення ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з приміщення гуртожитку по АДРЕСА_2 протиправним, усунути перешкоди в користуванні житлом, шляхом вселення ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в приміщення гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та зобов'язати відповідача розблокувати окремий вхід у спірне приміщення, шляхом знесення замурованої частини вхідних дверей та зареєструвати ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 за даною адресою.

Ухвалою суду від 26.12.2014 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено Луцьку міську раду.

Старший прокурор прокуратури м.Луцька Климюк Н.В. та позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Просили суд, позов задоволити.

Предстабезпідставністю вимог. Просив суд, відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Луцької міської ради - Лабінська Л.О. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Ст.ст.47,48 Конституції України гарантує кожному право на житловник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав за . Ніхто не може бути позбавлений житла.

Відповідно до ст.ст. 6, 127 ЖК жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Гуртожитки можуть використовуватися для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208 затверджене Примірне положення про гуртожитки, яким відповідно до ст. 131 ЖК, визначається порядок користування останнім.

Згідно трудової книжки ОСОБА_5 з 17.10.1979 року по 13.05.1989 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, звільнена з роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі станом здоров'я (а.с. 9).

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_5 була взята на квартирний облік для отримання державного житла рішенням профкому Луцького Державного професійно-технічного училища № 6 від 30.09.1980 року протокол № 10.

Після ліквідації ведення квартирного обліку в ДПТУ № 6 ОСОБА_5 перебувала на квартирному обліку у виконавчому комітеті Луцької міської ради і була зареєстрована (прописана в гуртожитку) по АДРЕСА_1.

Ордер на поселення в гуртожитку по вул. Даньшина, 16а/105 виконавчим комітетом Луцької міської ради позивачам не видавався, оскільки даний гуртожиток не перебував у міській комунальній власності.

Проте судом також встановлено, що ОСОБА_5 з сином ОСОБА_6 та дочкою ОСОБА_1 були заселені у гуртожиток та зареєстровані в ньому на законних підставах, оскільки відповідно до Типового положення про гуртожиток, затвердженого наказом Міністра комунального господарства УРСР від 24.12.1971 року № 492 для вселення робітників, службовців у гуртожиток здійснюється завідуючим (комендантом) гуртожитку на підставі розпорядження виданого адміністрацією підприємства, а також при наявності у особи, яка заселяється, документів, необхідних для прописки, і довідки про стан здоров'я і на тай час спеціальний ордер не видавався і не був підставою для заселення в гуртожиток.

З довідки від 13.01.1994 року за № 2 вбачається, що ОСОБА_5 разом із сином ОСОБА_6 та дочкою ОСОБА_1 проживають та прописані в гуртожитку училища по АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 20.10.2011 року № 729-1 «Про взяття на квартирний облік громадян» ОСОБА_5 та члени її сім'ї з квартирного обліку зняті, у зв'язку з відсутністю реєстрації в м. Луцьку.

Гуртожиток по АДРЕСА_1 знаходиться на балансі Волинського технікуму Національного університету харчових технологій.

З виписок з актів огляду у МСЕК вбачається, що ОСОБА_5 являється інвалідом другої групи (а.с. 5), ОСОБА_6 являється інвалідом першої групи (а.с. 7).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 18.11.2013 року в цивільній справі за заявою дільничного лікаря-ординатора відділення № 4 Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, проведено госпіталізацію ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 до психіатричного закладу в примусовому порядку (а.с. 13, 14).

В судовому засіданні встановлено, що з 1990 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, її син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, дочка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувають на обліку в ВОПЛ №1 та на момент виселення з спірного житлового приміщення перебували на лікуванні у психіатричному закладі, що не заперечив представник відповідача в судовому засіданні.

Актом від 08.11.2013 року комісії гуртожитку Волинського технікуму Національного університету харчових технологій описано речі та продукти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та передано їх на склад завідуючому гуртожитком (а.с. 11, 12).

Ст. 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням.Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.Надаване громадянам у зв'язку з виселенням з гуртожитку інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу.Осіб, які проживають у гуртожитках, виселяються також у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому виселюваним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення.Особи, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, виселяються із спеціальних гуртожитків після поліпшення їх житлових умов у порядку, передбаченому законодавством, або після звільнення їх жилої площі, тимчасово заселеної іншими особами, чи після проходження відповідного курсу лікування. Особам, які пройшли курс лікування і не мають іншої жилої площі, житло надається в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» виселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія закону без попереднього надання їм іншого житла, придатного для постійного проживання людей заборонено.

В зазначеному гуртожитку позивачі проживали та зареєстровані з 1987 року, де займали кімнату АДРЕСА_1. Спірна кімната була постійним місцем проживання позивачів, іншого житла вони не мають.

Враховуючи, що ОСОБА_5 перебувала в трудових відносинах з відповідачем, тому на законних підставах була вселена в приміщення гуртожитку з сином ОСОБА_6 та дочкою ОСОБА_1 та мала право користування житловим приміщенням в ньому відповідно до ст.128 ЖК України.

Згідно зі ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням ,інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Виселення ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є незаконним, оскільки проводилось без згоди останніх та не в судовому порядку.

Таким чином, позов слід задовольнити частково, визнати протиправними дії адміністрації Волинського технікуму Національного університету харчових технологій з приводу виселення ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням та вселити ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в гуртожиток, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. При цьому, задовольняючи позов в цій частині суд враховує положеннями ст.ст.1,19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Зокрема, що позивачі були вселені у гуртожиток на законних підставах, прожили у ньому більше 20 років, відповідно до п.1 розділу VІІІ Прикінцевих положень зазначений Закон набрав чинності 01.01.2009 року, що виключало можливість виселення їх після цієї дати.

Вимога позивачів щодо зобов'язання відповідача розблокувати окремий вхід у спірне приміщення, шляхом знесення замурованої частини вхідних дверей не підлягає до задоволення, оскільки наявний доступ до кімнати в гуртожитку, яку займали позивачі через коридор. Крім того, вимога щодо зобов'язання відповідача зареєструвати ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 за даною адресою не підлягає до задоволення, оскільки доказів того, що останні зняті з реєстрації в гуртожитку суду не надано.

Разом з тим, суд не приймає до уваги посилання відповідача на ту обставину, що виселення позивачів проводилось з підстав передбачених ст. 116 ЖК України, оскільки проведене з порушенням вимог ст. 109 ЖК України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в корить держави слід стягнути суму в розмірі - 487,20 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 6, 10, 11, 130, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, ст., 15, 16 ЦК України, ст. 9, 109, 128, 132, 125, ЖК України, с у д,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправними дії адміністрації Волинського технікуму Національного університету харчових технологій з приводу виселення ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Зобов'язати Волинський технікум Національного університету харчових технологій усунути перешкоди в користуванні приміщенням гуртожитку та вселити ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в гуртожиток за адресою АДРЕСА_1.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з Волинського технікуму Національного університету харчових технологій в користь держави суму в розмірі - 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк