Номер провадження: 22-ц/785/389/15
Головуючий у першій інстанції Шепітко І.Г.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Мартинової К.П., Оверіної О.В.,

з участю секретаря судового засідання - Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.09.2010 року,-

встановила:

В жовтні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти у розмірі 59119 гривень 08 копійок, та 28 000 гривень моральної шкоди, а також судові витрати, сплачені ним при проведенні експертизи та зверненні до суду, вимоги позивач обґрунтовував тим, що 07 серпня 2009 року о 20 год. 35 хв. відповідач у справі, керуючи автомобілем "Чері Амулет", д/н НОМЕР_1, рухаючись по вулиці Дніпропетровська дорога у місті Одесі здійснив поворот наліво на вулицю Марсельська та вчинив зіткнення з автомобілем "Ніссан під керуванням позивача, котрий рухався по вулиці Дніпропетровська дорога по прямій у напрямку вулиці Ак.Заболотного. Вина відповідача у вчиненні ДТП не була встановлена судом, оскільки інспектором дізнання подальший розгляд матеріалів даної дорожньо-транспортної пригоди припинено, сторонам роз'яснено їх право звернення до суду, матеріали ДТП для притягнення учасників ДТП до адміністративної відповідальності до суду не направлялись. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу позивача було завдано механічних ушкоджень, він зазнав матеріальної шкоди, яка складається з суми вартості відновлювального ремонту згідно проведеного експертного дослідження та пов'язаних з проведенням цих експертиз.

Заподіяну моральну шкоду позивач обґрунтовував тим, що в результаті вчиненого ДТП зазнав душевних страждань, необхідність ремонту транспортного засобу та здобуття коштів вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, відповідач ухиляється від відшкодування заподіяної шкоди.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28.09.2010 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 57689 гривень 08 копійок, витрати по оплаті за проведену оцінку вартості матеріальної шкоди та по доставці транспортного засобу в розмірі 942 гривні та моральну шкоду в розмірі 3000 гривень. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та не правильне застосування матеріального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_2.

Позивач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлявся належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того що, вважав доведеним вину ОСОБА_3 у вчиненні доведено у судовому засіданні завдяки показам свідків, а тому відповідач повинен відшкодувати матеріальні збитки отриманні в ході дорожньо-транспортної пригоди.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 07 серпня 2009 року о 20 год. 35 хв. відповідач у справі, керуючи автомобілем "Чері Амулет", д/н НОМЕР_1, рухаючись по вулиці Дніпропетровська дорога у місті Одесі, здійснив поворот наліво на вулицю Марсельська та вчинив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням позивача, котрий рухався по вулиці Дніпропетровська дорога по напрямку вулиці Ак.Заболотного.

Автомобілем "Ніссан Максима", д/н НОМЕР_2, позивач керував на підставі нотаріальноної посвідченої довіреності (а.с.37, 38).

Згідно постанови інспектора відділення дізнання ВДАІ ГУМВС України в Одеській області від 29 січня 2009 року, причину даної дорожньо-транспортної пригоди встановити не представилось можливим, оскільки учасники ДТП та свідки надали суперечливі пояснення, тому, керуючись ст.247 КпАП України, інспектором подальший розгляд матеріалів даної дорожньо-транспортної пригоди припиненою

сторонам роз'яснено їх право звернення до суду (а.с.41).

Як вбачається з матеріалів справи, свідки на підставі показів яких, суд першої інстанції робив висновок про винуватість відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, не є спеціалістами які мають відповідні знання та повноваження щодо надання оцінки діям інших осіб з приводу дорожньо-транспортних пригод.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є неналежними та допустимими доказами по даній справі.

За таких обставин, відповідно до вимог ст. ст. 11, 303, 307, 309 ЦПК України апеляційний суд в межах своїх повноважень приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову задоволенні позову у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303,307,315, 309, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.09.2010 року - скасувати і ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити в повному обсязуі.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.В.Оверіна

К.П.Мартинова