Справа №484/4609/14-ц 16.04.2015 16.04.2015 16.04.2015
Провадження №22-ц/784/936/15
Категорія 50 Головуючий у першій інстанції - Паньков Д.А.
Доповідач апеляційного суду - Шаманська Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шаманської Н.О.,

суддів - Данилової О.О., Лівінського І.В.,

при секретарі судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю: позивачки - ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_7 представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2015 року, ухваленого за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_5

про стягнення заборгованості по аліментам та пені, у зв'язку з несвоєчасною сплатою аліментів,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 р. ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по аліментам та пені, у зв'язку з несвоєчасною сплатою аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначала, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2012 р. з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини зі всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини її віку і до повноліття дитини, починаючи з 26 вересня 2012 р.

Проте, зазначене рішення відповідачем не виконується у результаті чого, станом на 10 жовтня 2014 р. утворилась заборгованість по сплаті аліментів, яка відповідно до розрахунку наданого відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві становить 27 937 грн. 63 коп.

Посилаючись на викладені обставини, а також те, що відповідно до ст. 196 СК України вона має право на стягнення неустойки (пені), позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по аліментам на утримання малолітньої ОСОБА_6 у розмірі 27 937 грн. 63 коп. за період з 26 вересня 2012 р. по 10 жовтня 2014 р. та 104 798 грн. 96 коп. неустойки (пені) за прострочення оплати аліментів.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2015 р. позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованість по аліментам за період з 26 вересня 2012 р. по 10 жовтня 2014 р. у розмірі 27 937 грн. 63 коп. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з грудня 2012 р. по жовтень 2014 р. у розмірі 88 750 грн. 94 коп., а всього 116 688 грн. 57 коп. Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на невірність розрахунку заборгованості наданого державним виконавцем та безпідставність стягнення пені за весь період, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на підставі наступного.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості по аліментам за період з 26 вересня 2012 р. по 10 жовтня 2014 р. у розмірі 27 937 грн. 63 коп. суд першої інстанції виходив з того, що з приводу розміру заборгованості існує спір, а тому заборгованість по аліментам повинна бути визначена за рішенням суду.

Проте з таким висновком суду першої інстанції в цій частині погодитись не можна на підставі наступного.

Судом встановлено, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2012 р. з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на утримання доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини зі всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини її віку і до повноліття дитини, починаючи з 26 вересня 2012 р.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Згідно з п. 9 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена у порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 195 СК України державним виконавцем було визначено розмір заборгованості по аліментам за період, коли боржник не працював, а саме за період з 26 вересня 2012 р. по 10 жовтня 2014 р., виходячи з середньої заробітної плати по м. Києву, згідно довідок Головного управління статистики м. Києва про середню заробітну. Згідно розрахунку розмір заборгованості за зазначений період складає 27 937 грн. 63 коп.( а.с. 6).

Не погоджуючись з зазначеним розрахунком, відповідач вимог про визначення розміру заборгованості не заявляв та дії державного виконавця в установленому законом порядку не оскаржував.

Звертаючись до суду, позивачка просила стягнути з відповідача заборгованість, яка була визначена державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Проте, повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена у порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів є недопустимим.

За такого, вимоги про стягнення заборгованості по аліментам задоволені бути не можуть.

Однак вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та дійшов помилкового висновку про те, що між сторонами виник спір щодо розміру заборгованості, хоча відповідач, оспорюючи розмір заборгованості з такими вимогами до суду не звертався.

До того ж, не погоджуючись з розміром заборгованості, відповідач не надав доказів про розмір заробітної плати за періоди своєї роботи з 1 квітня по 16 серпня 2013 р. та з 29 травня по 16 вересня 2014 р.

За такого, рішення суду в частині стягнення заборгованості по аліментам підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Що ж стосується вимог позивачки про стягнення неустойки (пені) у зв'язку з простроченням сплати аліментів, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

З розрахунку наданого позивачкою в судовому засіданні вбачається, що розмір неустойки (пені) нею розрахований починаючи з вересня 2012 р. з урахуванням розміру несплачених аліментів по кожному періодичному платежу і строку, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до жовтня 2014 р., підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів, який складає 104798 грн. 96 коп.

Вирішуючи спір в частині стягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що пеня за прострочення сплати аліментів підлягає стягненню саме з часу невиконання рішення суду, після відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів, тобто з грудня 2012 р. В цій частині рішення сторонами не оскаржувалось .

Разом з тим, визначаючи розмір пені за період з грудня 2012 р. по жовтень 2014 включно, суд допустився помилки при підрахунку, та невірно визначив розмір пені в сумі 88 750 грн. 94 коп., тоді як за період з грудня 2012 р. по жовтень 2014 р. розмір пені становитиме 86 947 грн. 58 коп. за розрахунком позивачки, який зроблено відповідно до вимог закону.

В той же час, ч. 2 ст. 196 СК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не працює та не має постійного заробітку.

Вимога ж позивачки про стягнення з відповідача пені у розмірі 104 798 грн. 96 коп. є явно завищеною порівняно з розміром заборгованості 27 937 грн. 63 коп. та не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права та позбавить можливості відповідача вподальшому виконувати щомісячне зобов'язання по сплаті аліментів.

Враховуючи, що розмір нарахованої пені (86 947 грн. 58 коп.) є надмірно великий порівняно з розміром заборгованості по аліментам (27 937 грн. 63 коп.) а також положення ч. 2 ст. 196 СК України, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені) до 30 000 грн., змінивши рішення суду в цій частині.

Посилання апелянта на неправомірність дій державного виконавця та невідповідність розрахунку заборгованості, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки зазначені обставини виходять за межі заявленого позивачкою позову, а в установленому законом порядку відповідач зазначені дії не оскаржував.

Не заслуговують на увагу й доводи апелянта про те, що суд безпідставно не застосував строк позовної давності, оскільки відповідно до ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується , а посилання відповідача на ст. 258 ЦК України є наслідком невірного тлумачення норм матеріального права.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення в цій частині.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь держави судового збору змінити, зменшивши стягнення з 1166 грн. 88 коп. до 300 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2015 року в частині стягнення заборгованості по аліментам за період з 26 вересня 2012 р. по 10 жовтня 2014 р. в сумі 27 937 грн. 63 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Зазначене рішення в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 неустойки за прострочення оплати аліментів за період з грудня 2012 р. по жовтень 2014 р. змінити, зменшивши стягнення неустойки з 88 750 грн. 94 коп. до 30 000 грн.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь держави судового збору змінити, зменшивши стягнення з 1166 грн. 88 коп. до 300 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: