Провадження 2/638/1727/15
05 березня 2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді Штих Т. В.,
секретаря Кондратюк І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-я особа: Дзержинський РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області про визнання осіб такими,що втратили право на користування житловим приміщенням , -
Позивач, та представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримали, та просили її задовольнити посилаючись на те, що на початку червня 2014 року відповідач по справі №1 ОСОБА_2 зателефонував на роботу позивачці та повідомив, що зібрав речі, свої та матері відповідача №2 ОСОБА_3, і у зв'язку з ситуацією, яка склалася в країні, та тим, що його мати є громадянкою Росії, вони виїжджають до Російської Федерації на постійне місце проживання.
Відтоді відповідачі за місцем реєстрації не з'являються, жодного інтересу до квартири не проявляють, комунальні послуги не сплачують. Місце їх перебування, і не відомо. У зв'язку зі значним подорожанням комунальних послуг, позивач не в змозі сплачувати їх вартість за трьох зареєстрованих осіб, оформити субсидію, теж не має права, так як відповідачі є зареєстрованими в квартирі, що позбавляє її права на отримання субсидії. Жодного майна відповідачів в квартирі не має.
Відповідачі до суду не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили.
Представник 3-ї особи - Дзержинський РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, просить розглядати справу без його участі.
На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло.
В квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідно до довідки з місця проживання та склад сім*ї. Відповідачі не проживають з початку червня 2014 року, що підтверджується актами про не проживання.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 підтвердили факт не проживання відповідачів протягом останніх 8 місяців у квартирі за адресою АДРЕСА_1, та відсутність особистих речей відповідачів.
Відповідно до ч. 1ст. 319 Цивільного Кодексу України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Суд вважає, що правові підстави для користування житлом відповідачів у даній квартирі відсутні, вони фактично не проживають у вказаній квартирі понад 8 місяців, не користується нею і взагалі не з'являється за вказаною адресою, хоча продовжують перебувати на реєстраційному обліку у Дзержинському РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області.
Згідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до роз'яснень, викладених в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України) необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.
Згідно пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.48 Закону України "Про власність").
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.
Частиною 1 ст. 7 цього ж Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, ст. ст. 319, 321, 391 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 71, 72 Житлового Кодексу України, ст.41 Конституції України, ст.ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, 3-я особа: Дзержинський РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській областіпро визнання осіб такими,що втратили право на користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою за адресою АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму судового збору в рівних частках з кожного в сумі 243 гривни 60 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Суддя : Штих Т.В.