УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О, Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Гніздичівського державного спиртового заводу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 01 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 06 травня 2010 року по 26 грудня 2013 року в розмірі 154 548 грн 80 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що до 05 травня 2010 року ОСОБА_4 працювала на Гніздичівському державному спиртовому заводі, проте при звільненні з нею не було проведено повного розрахунку із заробітної плати.

Вказала, що 20 липня 2012 року рішенням Жидачівського районного суду з відповідача на її користь стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 15 197 грн 34 коп., однак відповідач провів з нею розрахунок лише 26 грудня 2013 року, у зв'язку з чим просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 01 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 16 лютого 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилено, рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 01 грудня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, мотивуючи свої доводи порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, правильно встановивши характер правовідносин сторін у справі і застосувавши норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та, врахувавши рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012, яким визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку, дійшли обґрунтованого висновку про пропуск позивачем тримісячного строку звернення до суду за захистом своїх прав, встановлений ст. 233 КЗпП України; при цьому суди при вирішенні спору врахували правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2011 року у справі № 6-77цс11, яка згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 01 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О.Писана