АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 532/2108/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1146/15Головуючий у 1-й інстанції Голубенко В. Л. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 лютого 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про примусове виконання обов'язку, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначав що 22.10.2013 року, вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області, за результатами розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч.2 ст.121 КК України, задоволено цивільний позов і стягнуто з останнього на його користь 100 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Даний вирок набрав законної сили 21.01.2014 року після розгляду справи в апеляційному суді Полтавської області. 21.03.2014 року, за даним судовим рішенням, ВДВС Кобеляцького РУЮ, відкрите виконавче провадження № 42620124 щодо примусового стягнення суми відшкодування моральної шкоди. Однак, з цього часу, тобто з дати виникнення грошового зобов'язання відповідача перед ним, дане зобов'язання не виконується ні в добровільному, ні в примусовому порядку. Тому, відповідно до закону, ст.625 ЦК України, відповідач повинен сплатити на його користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних від простроченої суми, а саме 15205,88 грн., з яких 2112,33 грн. - річні і 13093,55 - інфляційні. Таким чином, просив Стягнути з відповідача на свою користь дану суму грошових коштів, а також понесені судові витрати по оплаті судового збору 243,60 грн.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (уродженець с. Нижня Яблунька Турківського району Львівської області, мешканець АДРЕСА_1 Кобеляцького району Полтавської області, в даний час знаходиться в Полтавському СІЗО м. Полтава вул. Пушкіна, 91) на користь ОСОБА_3 - 15205,88 грн. - сума простроченого боргу за період з 21.01. по 06.10.2014 року, з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми та понесені судові витрати по оплаті судового збору 243,60 грн., а всього 15449,48 грн.

З судовим рішенням не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду та відмовити в задоволенні позову.

Апелянт вважає рішення місцевого суду таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також посилається на те, що невиконання судового рішення щодо відшкодування моральної шкоди виникло внаслідок неналежного виконання своїх службових обов'язків працівниками виконавчої служби Кобеляцького РУЮ. Крім того, зауважує, що самостійно виконати такі зобов'язання він не мав можливості, оскільки в період з 21.01.2014 року по 06.10.2014 року знаходився у Полтавському СІЗО та не користувався вільно заробленими там коштами, а тому такі кошти повинні були стягуватися виконавчою службою.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Як вбачається із матеріалів справи, 19.02.2014 року, Кобеляцьким районним судом Полтавської області, на підставі вироку цього ж суду від 22.10.2013 року, відносно ОСОБА_2 засудженого за ч.2 ст.121 КК України, який набрав законної сили 21.01.2014 року, видано виконавчий лист про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3, 100000 грн. у відшкодування моральної шкоди (а.с.7).

Таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням.

21.03.2014 року, державним виконавцем ВДВС Кобеляцького РУЮ Полтавської області Хомович М.І., на підставі заяви стягувача про примусове виконання даного виконавчого листа, відкрито виконавче провадження № 42620124, згідно якого боржнику надано строк до 28.03.2014 року для добровільного його виконання, а при невиконанні в зазначений строк, виконати його в примусовому порядку (а.с.6).

Після здійснення необхідних виконавчих дій, та невстановлення майна боржника, на яке може бути звернене стягнення за даним виконавчим документом, державний виконавець, 31.12.2014 року, виніс постанову про закінчення виконавчого провадження і його було направлено за місцем знаходження боржника ОСОБА_2, - Полтавський СІЗО м. Полтава вул. Пушкіна, 91, в Київський ВДВС Полтавського МУЮ (а.с.37-46).

Згідно розрахунку позову вбачається, що три проценти річних простроченого боргу за період з 21.01.2014 року і по 06.10.2014 року (день подання позову), складає 2112,33 грн., а інфляційні втрати за цей же період, з врахуванням індексу інфляції - 13093,55 грн. (а.с.5).

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно застосував ст. 625 ЦК України та обґрунтовано виходив з доведеності та підставності указаного позову.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 01 жовтня 2014 року № 113 цс 14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги, що невиконання грошового зобов'язання відносно відшкодування моральної шкоди виникло з вини працівників виконавчої служби, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки такі обставини не звільняють боржника від добровільного виконання покладеного на нього судовим рішенням обов'язку.

За таких обставин, підстави для відмови у задоволенні позову відсутні.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування оскаржуваного рішення судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Бутенко С.Б. /підпис/ Прядкіна О.В.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ________________ Панченко О.О.