Справа №560/1361/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 грудня 2015 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого судді: Оборонової І.В.,
за участю секретаря: Волкодав А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
Представник ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача ОСОБА_2 244538,88 грн. заборгованості за кредитним договором №DN81AR03110013 від 31.07.2007 року.
ПАТ КБ ПриватБанк свої зобовязання за Кредитним договором №DN81AR03110013 від 31.07.2007 року виконав у повному обсязі, надавши Відповідачу грошові кошти, проте, Відповідач своїх зобовязань належним чином не виконав, в результаті чого станом на 20.08.2015 року за ним рахується заборгованість на загальну суму 244538,88 грн.
В судове засідання представник позивача не з'явився, проте до початку судового розгляду до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином.
Оскільки відповідачем судові повістки, направлені судом на його ім'я за адресою, за якою зареєстровано його місце проживання (а.с.27), не одержані, повернуті суду через відсутність адресата, суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомленим по час та місце судового розгляду, враховуючи положення ч.5 ст.74 ЦПК.
Відповідно до ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином (а.с.20-21, 29-30), суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Оскільки від відповідача до суду не надійшло жодних заперечень проти позову або ж доказів добровільної сплати заборгованості, тому суд, дослідивши докази його належного повідомлення про дату та час розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за його відсутності та постановлення заочного рішення у справі.
Оглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Із матеріалів справи встановлено, що 31 липня 2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №DN81AR03110013 (а.с.7-9).
Відповідно до п.2.2.4 Договору, Відповідач зобовязаний був, як позичальник погашати кредит в порядку, сумах і в строки, передбачені п.2.3.3 даного Договору.
Заочним рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 31 жовтня 2012 року позов задоволено та стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість за Кредитним договором №DN81AR03110013 від 31.07.2007 року у розмірі 122458,73 грн. Вказане рішення набрало законної сили 30.01.2013 року (а.с.32).
Згідно зі ст. 14 Цивільного процесуального кодексу судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
В матеріалах справи відсутні жодні докази, щодо повного або часткового погашення Відповідачем заборгованості за вищевказаним рішенням суду, а також докази щодо наявності передбачених законом чи договором підстав, які б повністю, частково або тимчасово звільняли позичальника від виконання взятих на себе зобов'язань.
Матеріалами справи встановлено, що до розрахунку заборгованості за Кредитним договором №DN81AR03110013 від 31.07.2007 року в сумі 244538,88 грн. (розрахунок здійснено станом на 20.08.2015 року за період з 24.08.2007 року по 20.08.2015 року) увійшла сума заборгованості, яка вже була стягнута заочним рішенням суду від 31 жовтня 2012 року.
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом ( ч . 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, які не передбачають таку підставу припинення зобов'язання як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.
Відповідно до наведеного та ст. 599 ЦК України за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.
Відповідно, до п. 17 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.
А тому, саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не проведено, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від виконання передбаченого договором зобов'язання.
Отже, із викладеного вбачається, що до предмету цього позову, який надійшов до суду 17.09.2015 року включені суми, які були предметом дослідження у попередній справі за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за яким 31.10.2012 року судом було ухвалено заочне рішення.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Предметом кредитного договору є грошові кошти в національній або іноземній валюті.
Відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до положень статті 214 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Враховуючи, що позов задоволено частково з Відповідача на користь Позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1831,20 грн.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 2, 15, 224, 525, 526, 530, 611, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-228, 294 ЦПК України , суд,
Позов задоволити частково.
3254,88 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом
Провадження у справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №DN81AR03110013 від 31.07.2007 року за період з 24.07.2007 року по 19.08.2011 року у сумі 122458,73 грн. - закрити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд з поданням апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_3