Справа № 520/186/15-ц
Провадження № 2/520/1953/15
Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого - судді Куриленко О.М.,
за участю секретаря - Баранової Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про стягнення банківського вкладу та пені, відшкодування моральної шкоди,
12.01.2015 року позивач звернулась до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким стягнути з Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» на її користь заборгованість за договором банківського вкладу у умі 59 000 гривень, інфляційні втрати, та 3 % річних у загальній сумі 5 101 гривень, а також відшкодувати завдану моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень.
Свої вимоги мотивувала тим, що 27.09.2013 року між нею та ПАТ «Імексбанк» було укладено договір про банківський строковий депозитний вклад № 250058515 на суму 80 000 гривень на строк з 27.09.2013 року по 28.10.2014 року.
Позивач стверджує, що строк дії договору закінчився, проте Банк грошові кошти не повернув, тому позивач звернулась з позовом до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором про строковий депозитний вклад № 50058515, а також інфляційні втрати, та 3 % річних.
Крім того, позивач стверджує, що в результаті дій Банку їй було завдано моральну шкоду яку вона оцінює в розмірі 50 000 гривень.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.
У судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові та повідомив, що проти винесення заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» у судове засідання не з`явився, сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладання не заявляв.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
У судовому засіданні встановлено, що 27.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» від імені якого діяла філія АТ «Імексбанк» у м. Одеса в особі Начальника Відділення №25 ФАТ «Імексбанк» м. Одеси Бірюкової Олени Анатоліївни, яка діяла на підставі Довіреності 090810/25 від 09 серпня 2010 року, з однієї сторони та ОСОБА_1 був укладений Договір № 250058515 банківського вкладу у «Гривня України».
Відповідно до п. 1.1 Договору Банк приймає кошти Вкладника в сумі 80 000 гривень строком на 396 днів, на депозитний рахунок № НОМЕР_1//НОМЕР_2 зі сплатою 20.50 відсотків річних. Мінімальна сума вкладу 1 000 гривень.
Позивач стверджує, що по закінченню терміна дії договору вона виявила бажання повернути свій вклад, про що завчасно та в письмовій формі повідомила банк.
Також стверджує, що неодноразово особисто з'являлася до Банку, де їй було відмовлено у видачі коштів без пояснення причин відмови. В подальшому позивач повторно звернулась із вимогою про повернення суми депозиту та поскаржилась на бездіяльність банку до НБУ.
В результаті вищевказаних дій представник банку запропонував отримати кошти частинами, на що позивач погодився, повернувши загалом 21 000 гривень. Однак, вже протягом місяця Банк відмовляється виконувати свої зобов'язання, посилаючись на власні труднощі та приписи НБУ.
Отже, заборгованість Банку перед ОСОБА_1 за Договором становить 59 000 грн.
Як визначено у ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Частина 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.1058 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за Договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (Банк), то прийняла від другої сторони (Вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі па умовах та в порядку, встановлених Договором, До відносин Банку та Вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовується положення про Договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті Договору банківського вкладу.
Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Згідно ч. 2 ст.1060 ЦК України, за договорами банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний його видати на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Відповідно до вимог статті 1066 ЦК України, банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Він не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Також у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) у відповідності до положень постанови Вищого господарського суду України від 05.04.2011 року № 23/466 та листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97 р.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
На день подачі позову відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання на 72 дні. Три відсотка річних від простроченої суми заборгованості, що дорівнюють 349 гривень.
Сума втрат від інфляції у відповідності до статистичних даних міністерства фінансів України становить: за листопад 1121 гривень, за грудень 1803 гривень.
Крім того відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позичальник має право на одержання від боржника суми боргу, з урахуванням одержання відсотків, встановлених договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їхній розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
НБУ встановлює наступне значення з 13.11 = 14.0 %, з 17.07.= 12,5 %.
Отже за період з 28.10.2014 року по 13.11.2014 року пеня становить 606 гривень, а за період з 13.11.2014 року по 09.01.2915 пеня становить 1222 гривень.
Таким чином сума боргу складається з суми основного боргу - 59 000 гривень + сума пені, інфляційних втрат, та 3 % річних у загальній сумі 5 101 гривень = 64 101 гривень.
Також позивач просить стягнути з відповідача на її користь завдану моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до роз'яснень, вказаних в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров;я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У зв'язку з наведеним, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача ПАТ «Імексбанк» суми завданої їй моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами в даній справі, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення договором та законом не передбачено, у зв'язку із чим, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні даних позовних вимог.
У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з тим, відповідачем ПАТ «Імексбанк» суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.
Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить до висновку про те, що в справі міститься достатньо доказів для ухвалення рішення про часткове задоволення позову і стягнення з Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором про строковий депозитний вклад №250058515 в розмірі 64 101 грн., яка складається з суми неповерненого вкладу в розмірі 59 000 грн. пені, інфляційних втрат та 3 % річних у загальній сумі 5 101 гривень.
Крім того, у відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 641 гривень.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 526, 526, 543, 554, 611,615, 623, 1048, 1049, 1054 ЦК України,ст.ст.209,212,213,214,215,217,218 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про стягнення банківського вкладу та пені, відшкодування моральної шкоди - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Куриленко О. М.