АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Слободянюк С.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі Лознян О.С.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Аеробуд», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

УСТАНОВИЛА:

Унікальний номер справи: 752/6089/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/14876/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Плахотнюк К.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
В квітні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПрАТ «Аеробуд», третя особа: ОСОБА_3, про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначено, що 23.09.2013 року по вул. Трутенка, буд. № 4 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, у зв'язку з тим, що водій автомобіля «ToyotaLand Cruser» д.н.з.НОМЕР_16 ОСОБА_3 не впорався з керуванням та допустив зіткнення з припаркованими автомобілями «Toyota Corola» д.н.з.НОМЕР_13, який належить на праві власності ОСОБА_1, а також з автомобілями - «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_14, «Chevrolet Aveo» д.н.з. АІ0801ЕС, «ВАЗ-21063» д.н.з. НОМЕР_15, належними на праві власності ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 Зазначена обставина підтверджується копією витягу з кримінального провадження №0000958, відносно водія ОСОБА_3 було порушено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Будучи допитаним в якості свідка, водій ОСОБА_3 вказував, що він з червня 2013 року обіймав посаду водія в ПрАТ «Аеробуд», за усною домовленістю з головою правління ПрАТ «Аеробуд» ОСОБА_11 за ним було закріплено автомобіль «ToyotaLand Cruser» д.н.з.НОМЕР_16, що належав невістці останнього - ОСОБА_4 На виконання своїх обов'язків, о четвертій годині ранку 23.09.2013 року рухався до станції технічного обслуговування для миття автомобіля, оскільки о восьмій годині ранку йому необхідно було зустрічати голову правління в аеропорту Бориспіль. Оскільки з вини ОСОБА_3, перебував у трудових відносинах із ПрАТ «Аеробуд» , було пошкоджено належний на праві власності ОСОБА_1 автомобіль «ToyotaCorola» д.н.з.НОМЕР_17, чим завдано майнової шкоди у розмірі 166 356, 49 грн., що підтверджується рахунком-фактурою № СМУ00023841 від 28.09.2013 року, виданого ТОВ «Саміт Моторз Україна», позивач вважав, що ПрАТ «Аеробуд» має обов'язок відшкодувати майнову шкоду. Просив стягнути з ПрАТ «Аеробуд» на користь ОСОБА_1 166 356, 49 грн. на відшкодування майнової шкоди, завданої з вини його працівника ОСОБА_3 Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 03.10.2014 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено ОСОБА_4

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Аеробуд», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що ухвалюючи рішення, судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема те, що наданим суду протоколом допиту ОСОБА_3 як свідка встановлено факт виконання саме службового завдання на вказаному автомобілі, а директора ПрАТ «Аеробуд» свідок возив виключно на автомобілі «Toyota Land Cruser» д.н.з. НОМЕР_16, іншого службового автомобіля не мав.

Зазначає, що оскільки за вказівкою директора ОСОБА_3 направлявся зустрічати певну особу, це свідчить про виконання службових обов'язків та про перебування у трудових відносинах з ПрАТ «Аеробуд».

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушенняобов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07.02.2014 року ОСОБА_3 визнано винним у тому, що він 23.09.2013 року порушив вимоги пунктів 1.5; 2.3 б); 2.9 а); 12.3; 12.4 ПДР України, тобто керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, перевищивши максимально допустиму в населених пунктах швидкість, проявив неуважність, не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля з урахуванням дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, при виникненні небезпеки для руху, чим для нього являвся припаркований в першій смузі навпроти будинку № 4 по вул. Трутенка в м. Києві автомобіль марки «ВАЗ-21063» д.н.з.НОМЕР_15, якого він об'єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним автомобіля аж до його зупинки, а продовжив рух далі та скоїв зіткнення з ним. Після цього вказані два автомобілі відкинуло вперед та вони зіткнулися з припаркованими автомобілями «ToyotaCorola» д.н.з.НОМЕР_18, «ChevroletAveo» д.н.з. НОМЕР_19, «Volkswagen Passat» д.н.з.НОМЕР_20.

Також встановлено, що згідно показів представника ПрАТ «Аеробуд» у судовому засіданні, на момент дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_3 не виконував обов'язки водія ПрАТ «Аеробуд». У зв'язку з виконанням ОСОБА_3 обов'язків водія ПрАТ «Аеробуд» за ним був закріплений автомобіль підприємства «ShkodaOctavia» д.н.з.НОМЕР_15. Автомобіль «Toyota Land Cruser» д.н.з. НОМЕР_12, яким керував ОСОБА_3 не належить ПрАТ «Аеробуд», а є власністю ОСОБА_4, перебував у особистому користуванні ОСОБА_11 За усною домовленістю ОСОБА_11 та ОСОБА_3, як фізичних осіб, автомобіль «Toyota Land Cruser» д.н.з.НОМЕР_12 був переданий у користування ОСОБА_3, а тому ПрАТ «Аеробуд» не може нести відповідальності за шкоду завдану ОСОБА_3 Також стверджував, що водій ОСОБА_3 23.09.2013 року на роботу не вийшов, завдання від ПрАТ «Аеробуд» на виїзд у період з 21.09. по 01.10.2013 року не отримував.

Враховано судом першої інстанції, що представник ПрАТ «Аеробуд» визнав, що у протоколах допиту в якості свідка водія ОСОБА_3, під час досудового слідства по кримінальному провадженню, що було порушено за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, міститься інформація про те, що за усною домовленістю з головою правління ПрАТ «Аеробуд» за ОСОБА_3 був закріплений автомобіль «ToyotaLand Cruser» д.н.з.НОМЕР_12, належний на праві власності його невістці. В обов'язки ОСОБА_3 входило возити на вказаному автомобілі голову правління ПрАТ «Аеробуд», такі ж показання на досудовому слідстві давав голова правління ПрАТ «Аеробуд» ОСОБА_11

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а правилами ст. 10 цього ж Кодексу визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Також враховано судом першої інстанції, що відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 4 постанови № 4 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07.02.2014 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода за результатами якої було пошкоджено належний на праві власності ОСОБА_1 транспортний засіб - автомобіль «Toyota Corola» д.н.з.НОМЕР_18 сталася з вини водія ОСОБА_3, який на момент дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем«Toyota Land Cruser» д.н.з.НОМЕР_12 (а.с.88-91).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки за правилами ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а правилами ст. 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме даних вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 07.02.2014 року, яким ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, обставини щодо перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах із ПрАТ «Аеробуд» та наявності підстав для використання на момент дорожньо-транспортної пригоди керованого ним транспортного засобу автомобіля«Toyota Land Cruser» д.н.з. НОМЕР_12 судом не встановлено.

З огляду на фактичні обставини справи, вірним є висновок суду першої інстанції, що власником автомобіля «Toyota Land Cruser» д.н.з.НОМЕР_12 є ОСОБА_4 (а.с.45), а надані суду представником позивача докази щодо наявності підстав для притягнення ПрАТ «Аеробуд» до цивільно-правової відповідальності з тих підстав, що шкоду позивачу завдано його працівником, а саме протоколи допиту ОСОБА_3 в якості свідка під час досудового слідства не є належними та допустимими доказами.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 6 постанови № 4 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою яка зобов»язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Колегія суддів погоджується щодо відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3, на момент дорожньо-транспортної пригоди, за наслідками якої було пошкоджено автомобіль позивача, саме у зв'язку з виконанням покладених на нього функціональних обов»язків водія ПрАТ «Аеробуд» використовував транспортний засіб - автомобіль«Toyota Land Cruser» д.н.з.НОМЕР_12, що є наслідком про відсутність підстав для стягнення з ПрАТ «Аеробуд» на користь ОСОБА_1 166 356,49 грн. на відшкодування майнової шкоди, завданої з вини ОСОБА_3

Відносно доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що вони необґрунтовані та не доведені належними доказами, оскільки судом першої інстанції було повно та всебічно з'ясовано обставини справи.

Зокрема доводи апелянта про те, що судом встановлено факт виконання саме службового завдання на вказаному автомобілі, при цьому директора ПрАТ «Аеробуд» ОСОБА_3 возив виключно на автомобілі «Toyota Land Cruser» д.н.з. НОМЕР_16, іншого службового автомобіля не мав, спростовуються матеріалами справи, оскільки у зв'язку з виконанням ОСОБА_3 обов'язків водія ПрАТ «Аеробуд» за ним був закріплений автомобіль підприємства «Shkoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_15.

Інші доводи апеляційної скарги відносно того, що вказівкою директора ОСОБА_3 направлявся зустрічати певну особу, це свідчить про виконання службових обов'язків та про перебування у трудових відносинах з ПрАТ «Аеробуд», також спростовуються змістом обставин викладених у зазначеному вище вироку, а саме з пояснень обвинуваченого ОСОБА_3 вбачається, що 23.09.2013 року вночі разом з товаришем поверталися на автомобілі з нічного клубу. Рухаючись по вул. Трутенка в м. Києві, він керував автомобілем «Toyota Land Cruser», який належав його керівнику. Посвідчення водія при собі не було, оскільки його перед цим було позбавлено права керування.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування апеляційної скарги, та вважає, що за таких обставин підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Інші доводи апеляційної скарги недоведені та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: