У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2015 Справа №607/3830/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

Головуючої Сливи Л.М.

за участю секретаря Гарасимчук О.

розглянувши подання головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 -

В С Т А Н О В И В :

Головний державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції звернулася до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 до виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

В обґрунтування вимог вказує, що на виконанні в Першому відділі ДВС знаходиться виконавче провадження ВП №43061890 від 30 квітня 2014 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 450 гривень щомісячно, починаючи з 10 листопада 2011 року і до повноліття дитини. Посилається на те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, просить подання задовольнити.

Судом установлено, що на виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції перебуває ВП №43061890 від 30 квітня 2014 року з примусового виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду №2-8772/11 про стягнення з з ОСОБА_1 аліментів в користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 450 гривень щомісячно, починаючи з 10 листопада 2011 року і до повноліття дитини.

Згідно розрахунку заборгованості за аліментами від 04 березня 2015 року, заборгованість становить 17400 гривень.

Відповідно до довідки Управління державної міграційної служби Тернопільської області за №02/16528 від 16.11.2014 року встановлено, що ОСОБА_1 документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії ЕТ №591261, від 03.01.2012 року органом 6110.

Суд, розглянувши подання, вивчивши матеріали справи, вважає, що подання не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" неврегульовані аліментні, договірні чи інші не виконані зобов'язання, а також ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника судовим рішенням є підставою для тимчасових обмежень у праві виїзду його за кордон до їх виконання.

Згідно з вимогами ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

З вищевказаних вимог закону слідує те, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов'язань. Тобто, наявність лише самого зобов'язання, відсутності надходжень в рахунок погашення заборгованості, чи значного терміну невиконання зобов'язання, не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

А тому, доводи державного виконавця зазначені у поданні, не є достатньою підставою вважати, що боржник ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Також, матеріалами справи не підтверджено і тих обставин, що ОСОБА_1 має намір покинути територію України та ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобовязань. Так, в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази надсилання ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням постанови про відкриття виконавчого провадження та доказів отримання останнього такої постанови; доказів, які б підтверджували факт ухилення ОСОБА_1 від виконання зобовязання.

Відтак, факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань відсутній та представником ДВС не доведений.

Крім того, в силу вимог ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до вимог ст. 2 "Свобода пересування" Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, наголошено, що кожен є вільним залишати будь - яку країну, включно із своєю власною, й обмеження може бути встановлено законом в разі крайньої необхідності в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину й захисту здоров'я чи моралі, й якщо це виправдано суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Крім того, в поданні державним виконавцем не обґрунтовано, в чому саме, є крайня необхідність, в розумінні ст. 2 "Свобода пересування" Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосування обмеження виїзду боржника за кордон, і яким чином це сприятиме погашенню існуючого боргу.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні подання головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 210, 377-1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддяОСОБА_4