АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 квітня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ними 19 вересня 2003 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_4, яка проживає разом з відповідачем. На даний час сімейне життя не складається. Шлюбні відносини не підтримують. Спільне господарство фактично не ведуть. Примирення між ними не можливе. У зв'язку з цим просить розірвати зареєстрований між ними шлюб.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року позов задоволено. Шлюб між сторонами, зареєстрований 19 вересня 2003 року ВРАГС Ленінського РУЮ м. Севастополя, актовий запис № 930, розірвано. Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення змінити, замінивши в описовій частини речення «З січня 2014 року проживають окремо, сімейно-шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть» реченням «З березня 2014 року проживають окремо, сімейно-шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть».

Апелянт, зокрема, посилається на те, що висновок суду про час припинення фактичних шлюбних відносин, викладений в описовій частині рішення, не відповідає

дійсним обставинам справи, які були встановлені в судовому засіданні та підтверджені сторонами, а саме позивачем було визнано, що подружжя проживає окремо з березня 2014 року.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та її представник - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

_________________________________________________________

Справа № 754/1777314-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/5281/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Панченко О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Представник відповідача також звернулася до суду з клопотанням про допит свідків по справі для встановлення дійсного часу, з якого подружжя проживає окремо.

З урахуванням того, що вказана обставина в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає, оскільки була визнана позивачем, а також зважаючи на те, що відповідачем таке клопотання у суді першої інстанції не заявлялося, подання нових доказів на стадії апеляційного розгляду можливе лише при встановленні поважних причин, які унеможливлювали реалізацію стороною її права у суді першої інстанції, а таких обставин при розгляді справи не встановлено, судом апеляційної інстанції у задоволенні зазначеного клопотання відмовлено.

ОСОБА_2 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що між ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 19 вересня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Севастополя, актовий запис

№ 930, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 6).

Як вбачається з відповідного свідоцтва про народження, від зазначеного зареєстрованого шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що шлюб між сторонами існує лише формально, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

На виконання вимог ст. 111 СК Українисудом було вжито заходів щодо примирення подружжя.

Проте, як пояснили в судовому засіданні позивач та відповідач, примирення між ними досягнуто не було.

Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як вбачається з пояснень сторін, вірно встановлено судом першої інстанції та підтвердилося під час апеляційного розгляду справи, сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що зареєстрований між сторонами шлюб підлягає розірванню.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач просила змінити рішення, виклавши другий абзац описової частини у новій редакції, зазначивши, що сторони проживають окремо з березня 2014 року, посилаючись на те, що цю обставину фактично було встановлено під час розгляду справи в суді першої інстанції, проте останнім помилково було вказано, що сторони проживають окремо з січня 2014 року, як зазначав ОСОБА_2 у позовній заяві.

Такі доводи апелянта є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України рішення суду складається із вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 215 ЦПК України та роз'ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», в описовій частині рішення вказується, зокрема, зміст і підстави позовних вимог відповідно до позовної заяви.

Водночас, пунктом 3 ч. 1 ст. 215 ЦПК України та пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, щовстановлені судом обставини, які мають значення для справи, зазначаються у мотивувальній частині рішення.

На виконання наведених вимог закону та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, в описовій частині рішення судом викладено стислий зміст позовної заяви та обґрунтування позову, наведені позивачем. Зокрема, у другому абзаці описової частини передано зміст однієї з підстав позову, викладених у тексті позовної заяви, а саме ту обставину, що сторони з січня 2014 року проживають окремо.

Апелянт посилається на те, що вказане речення у описовій частині рішення суду є встановленою судом обставиною, яка має значення для справи.

Колегія суддів вважає такі доводи представника відповідача безпідставними та юридично не значимими для законного та обґрунтованого рішення суду, яке оформлене відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства, оскільки судом першої інстанції у рішенні фактично не встановлено конкретного часу, з якого сторони проживають окремо.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Частиною 1 ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до вимог процесуального законодавства, а висновки суду є законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи, воно не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі, з огляду на що остання має бути відхилена.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : І.М. Вербова

Судді : Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко