Справа № 461/248/15 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/783/6478/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., при секретарі: Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 22 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Львівської обласної філії про визнання недійсними кредитних договорів,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Львівської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсними кредитних договорів відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2, просить таке скасувати, ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначає про те, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, таким, що порушує його права споживача . Суд не мотивував своїх висновків щодо належності доказів запитів на отримання кредитів. Зміст запитів не містить повної інформації, визначеної Законом «Про захист прав споживачів». Умови кредитування перед укладенням кредиту мають бути викладені у письмовій формі, чого не дотримано. Суд безпідставно вважав виконаними банком вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позивач підписав додаткові угоди, до яких є додатки про детальний розпис сукупної вартості кредиту.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_4 у підтримання скарги, представника відповідача ОСОБА_5, який заперечив апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Судом встановлено, що 29.05.2007 р. між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 600/07-096. Згідно з п.1.1 даного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів у сумі 75000,00 доларів США, що виражається за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору у розмірі 378 750,00 грн., зі сплатою 13% річних та порядком погашення суми основної заборгованості згідно графіку. Кредит надається позичальнику на наступні цілі: поточні потреби п.1.2 договору.

Як передбачено п.1.3 даного договору, в якості забезпечення виконання свої зобовязань, щодо погашення кредиту та відсотків, на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги позичальник забезпечує укладення між ним, майновим поручителем ОСОБА_6, та кредитором іпотечного договору, за умовами якого передається кредитору в іпотеку будинок за адресою: Львівська область, Жовківський район, с. Великий Дорошів, вул.Б.Хмельницького, 1 /а.с. 7-12, 144-146/.

Окрім того 13.08.2008 р. між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено додаткову угоду до вищевказаного договору кредиту, якою було внесено зміни про уточнення забезпечення зобов'язання, а саме в іпотеку передається нерухоме майно зокрема: будинок за адресою: Львівська область. Жовківський район, с. Дорошів, вул. Б Хмельницького, 1 та земельну ділянку загальною площею 0,1078 га., що за адресою: Львівська область, Жовківський район, с.Дорошів, вул. Б. Хмельницького, /а.с.13-14/.

Того ж дня, 13.08.2008 р. між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №602/25-316. Згідно умов кредитного договору, банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 44 000,00 доларів США, під 14% річних; цільове призначення кредиту: поточні потреби./а.с.20-27/.

Заявою від 13.08.2008 р., ОСОБА_6, надала згоду своєму чоловіку ОСОБА_2 на укладення даного договору, про що обоє підписались /а.с.116/.

Між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» 10.10.2008 р. було укладено додаткову угоду до вищевказаного договору кредиту, якою було збільшено проценти по кредиту до 15% річних. / а.с. 15/.

Окрім того, 30.07.2009 р. між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено додаткову угоду до вищевказаного договору кредиту, якою було збільшено розмір кредитних коштів до суми 80 564,00 доларів США із сплатою 15% річних. /а.с. 16-19/.

Між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» 30.07.2009 р. було укладено додаткову угоду № 2 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №602/25-316 від 13.08.2008 р. , якою було збільшено суму ліміту до 47 056,00 доларів США та проценти по кредиту 15% річних, /а.с.28-29/.

Як видно з матеріалів справи, заявляючи позов про визнання недійсним договору кредиту №600/07-096 від 29.05.2007 року, та додаткових угод до нього від 13.08.2008 р.; від 10.10.2008 р.; від 30.07.2009 р., визнання недійсним договору про надання відновлювальної кредитної лінії №602/25-316 від 13.08.2008 р. та додаткової угоди від 30.07.2009 р., позивач ОСОБА_2 посилався на те, що до моменту укладення договору кредиту , договору про надання відновлювальної кредитної лінії та додаткових угод в яких збільшувались суми кредиту та проценти за користування кредитом, що впливало на розмір його зобов'язань, банк повинен був йому надати необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформації про продукцію (кредит) детальні умови якої та форма визначено у ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та у розділі 2 Постанови Правління НБУ №168 від 10.05.2007р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», чого такий не вчинив, а отже порушив його права як споживача та вимоги ст. 203, 215 ЦК України. Зазначав , що через його несвідомий вибір , а саме згоду на повернення кредиту та сплати процентів по ануїтетній схемі він переплачує більше коштів ніж по класичній схемі сплати кредиту, таким здорожчанням кредиту відповідач отримує додаткові кошти різниця переплати між ануїтетною та класичною схемою погашення кредиту та процентів.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання недійсними вищезазначених договорів, суд першої інстанції зазначив про те, що на момент отримання кредитних коштів у сумі 75000,00 доларів США, позивач був обізнаний з наслідками своїх зобов»язань, , які випливають із кредитного договору, оскільки у п.3.1-3.4.3 такого розяснено права та обовязки сторін, /а.с. 147/. Окрім того сторони договору досягнули згоди щодо всіх істотних умов, позивачу повідомлено про можливість понесення додаткових витрат у разі здійснення останнім валютно-обмінних операцій по комерційному курсу банку на день здійснення операцій, а також повідомлено всю необхідну для даного кредитного договору інформацію, як того вимагає ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів", про що свідчать підписи позичальника. Позивачу надано детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчення кредиту , а тому зробив висновок про те, що за відсутності доказів на підтвердження порушення прав позивача із сторони банку, немає підстав для визнання недійсними кредитних договорів та додаткових угод.

З висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Так, згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, наданого в п. 7 Постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5. 6 ст. 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 3 ст. З та ст. 627 ЦК України сторонни є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови : необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів", до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитедавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача.

Відповідно до п.3.8 Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 р. №168, у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач.

Відносини споживчого кредитування регулюються Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», згідно якого договір про фінансові послуги повинен містити підтвердження надання споживачу певної інформації щодо надання послуг, та Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, згідно яких споживачу також повинна надаватися інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Зазначена постанова НБУ від 10.05.2007 р. №168 згідно пункту 4 такої, набирає чинності через 10 днів після державної реєстрації в Міністерстві юстиції України. Постанова зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 р. за N541/13808.

Як видно з матеріалів справи оспорюваний кредитний договір укладено 29.05.2007 р., а відтак дані правила не набрали чинності на момент укладення кредитного договору, тому не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що банк не дотримав умов зазначених правил затверджених Постановою НБУ від 10.05.2007 р. №168, оскільки на час укладення договору права споживача при укладенні такого врегульовувались саме ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції на момент укладення договору.

Як видно з матеріалів справи повідомлення споживача щодо умов отримання та повернення кредиту здійснено банком, що підтверджується Запитом на отримання кредиту від 29.07.2008 р., та Запитом від 25.05.2007 року, у якому позивач своїм підписом визнав, що отримав від банку повну, достовірну та вичерпну інформацію, про особу та місцезнаходження банку та про всі умови отримання, користування та повернення кредиту, щодо якого цей запит на отримання кредиту підписаний позичальником та поданий на розгляд у банк. (а.с.135, 147).

Окрім того відповідно до п.3.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, банки зобов'язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача.

В подальшому з набранням чинності постанови НБУ від 10.05.2007 р. №168 банком були виконані умови зазначених правил, та у додатку до договору № 1 станом на 13.08.2008 р. та додатку № 2 до договору станом на 30.07.2009 року (по договору № 602/25-316 від 13.08.2008 р.) позивачу надано детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчення кредиту (а.с.122-134). Також банком були виконані умови зазначених правил, та у додатку № 1 до додаткової угоди станом на 30.07.2009 р. ОСОБА_2 надано детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчення кредиту (а.с.136-146).

А отже, не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо неналежності доказів, а саме додатків до договорів від 13.08.2008 р. , 29.05.2007 року(поточна дата 30.07.2009 р.)

Як вбачається з договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 602/25-316 від 13.08.2008р., позивач укладаючи договір з ПАТ «Укрсоцбанком» ознайомився з умовами на яких банк здійснює кредитування, загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов"язаних з отриманням кредиту, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, банком було надано позивачу саме у письмовій формі інформацію про умови кредитування, та інформацію, передбачену правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими Постановю Правілння НБУ від 10.05.2007 р. за № 168.

Враховуючи наведене, позивач був вільним у виборі як фінансової установи, так і валюти кредитування, ознайомлений з наданим детальний розписом сукупної вартості кредиту, значенням реальної процентної ставки та абсолютним значення подорожчення кредиту .

Судом першої інстанції належним чином досліджено зміст оспорюваних кредитних договорів , додаткових угод, які в повному обсязі відповідають вимогам, встановленим в законодавстві. При укладенні таких банком дотримано всіх вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а отже доводи позивача про порушення його прав, як споживача кредитних послуг, є безпідставними і спростовуються вищенаведеним, відтак суд першої інстанції зробив вірний висновок про відсутність підстав для визнання недійсними кредитного договору та додаткових угод, а також договору про надання відновлювальної кредитної лінії.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду .

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст. 308, ст.ст. 313, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 22 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в двадцятиденний строк з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_7