Справа № 609/326/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2015 р. Шумський районний суд

Тернопільської області

В складі головуючої судді Ящук Т.М.

За участю секретаря Щепановської І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні під час письмового провадження в залі суду м. Шумськ , цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю та визнання права власності.

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю та визнання права власності на нього.

В судове засідання сторони не з»явилися.

Від позивача поступила письмова заява , в якій він просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі у його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з»явився, представив пояснення, згідно якого позовні вимоги визнає повністю і просить їх задовольнити у його відсутності.

Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази , вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ст.22 КпШС України в редакції , яка мала місце станом на 1992 р., майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння,користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 24 КпШС України ,майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші.

Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Відповідно до ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

2. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

3. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги.

Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.

4. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

5. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

6. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

7. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Відповідно до ст. 59 СК України, той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім'ї, насамперед дітей.

2. При розпорядженні своїм майном дружина, чоловік зобов'язані враховувати інтереси дитини, інших членів сім'ї, які відповідно до закону мають право користування ним.

Позивачка ОСОБА_1, яка проживає в АДРЕСА_1 є власником земельної ділянки, площею 0,0897 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться в АДРЕСА_2, на підставі рішення сесії Шумської міської Ради від 06.09.2010 року № 940, що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданим Шумською міською Радою 23 травня 2011 року.

На земельній ділянці позивачкою здійснено будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в 1991 році, що стверджується інформаційною довідкою про технічний стан нерухомого майна, виданою СПД-ФО ОСОБА_3 28.11.2014 року, характеристикою будинку, господарських будівель та споруд, де вказано рік побудови- 1991 р.

Право здійснення будівництва нерухомого майна позивачкою стверджується будівельним паспортом на забудову земельної ділянки в АДРЕСА_2 , виданого на ім.»я позивачки.

Позивачка перебуває в зареєстрованому шлюбі із відповідачем із 29 серпня 1992 року, який був зареєстрований відділом ЗАГС Шумської райдержадміністрації, актовий запис № 32, що стверджується свідоцтвом НОМЕР_2, виданим 29.08.1992 року відділом ЗАГС Шумської райдержадміністрації .

Сторони зареєстровані та проживають в АДРЕСА_2 , що стверджується довідкою № 3315 від 29.12.2014 року, виданою Шумською міською Радою.

Таким чином суд вважає встановленим той факт, що позивачка здійснила будівництво нерухомого майна в АДРЕСА_2 до того, як зареєструвала шлюб, а тому воно є особистою приватною власністю її, відповідач права на нерухоме майно не набув, про що сам визнав в заяві, поданій до суду, а тому слід визнати житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами , що в АДРЕСА_2 особистою приватною власністю ОСОБА_1 та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами , що в АДРЕСА_2.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 22, 24 КпШС України, ст.. 57 ЦК України , ст.ст.212,213,214 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити .

Визнати житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами , що в АДРЕСА_2 особистою приватною власністю ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами , що в АДРЕСА_2.

Рішення вступає в законну силу після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т. М. Ящук