РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/680/15-ц

26 листопада 2015 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Олійник П. В.

з участю секретаря Вознюк Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в розмірі 20745 гривень.

В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на обставини, викладені в позовній заяві.

В судове засідання позивач не з»явився, скерував до суду заяву в якій висловив пояснення щодо позову. Позовні вимоги підтримав.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, суду пояснив, що 23.09.2014 року відповідчка ОСОБА_2 написала розписку про отримання від позивача ОСОБА_1 гроші в розмірі 20 745 грн., з терміном повернення до 29.09.2014р., однак відповідач борг не повернула. Врегулювати спір мирним шляхом йому не вдалося.

В судовому засіданні представник відповідача та відповідач позов не визнали, суду пояснили, відповідач ОСОБА_3 працювала продавцем в магазині «Дарина» власником якого є позивач, 23 вересня 2014 року в данному магазині проводилась ревізія. При проведені ревізії виявилась недостача в розмірі 20 745 грн., після чого ревізор пояснила, що необхідно написати розписку про отримання вищевказаної суми в борг.

Свідок ОСОБА_4 дочка відповідача, наддала суду покази, що вона допомагала працювати в магазині. Була присутня при написанні боргової розписки, однак відповідач написала дану розписку на прохання ревізора. Відповідачка в рахунок недостачі, віддала до десяти тисяч гривень ревізору.

Свідок ОСОБА_3 чоловік відповідачки, наддав покази суду, що позивач приїжджав до дружини по гроші, які вона у нього брала. Дружина йому пояснила, що написала ОСОБА_1 боргову розписку на суму 20 504 грн.

Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, та дослідивши представлені у справі докази, вважає позовні вимоги обгрунтованими.

Судом встановлено, що 23.09.2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір позики у вигляді розписки. Згідно даної розписки відповідач від позивача отримала гроші в розмірі 20745 грн., з строком повернення до 29.09.2015р.

Постановою Верховного суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс 14 висловлено правову позицію, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Встановлено, що у відповідності до ст. 1046 ЦК України між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір позики у письмовій формі на суму 20 745 гривень. Вказану суму позичальник у особі відповідача зобов"язана була повернути до 29.09.2014 року, проте зобов"язання за договором не виконала.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Враховуючи, що відповідачем не надано жодних належних доказів того, що нею не було отримано коштів, то суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і задовільняє їх.

Відповідно до ст. 525, 526, абз.1 ч.1 ст.530, ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається , якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.10, 60, 88, 212 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 20745 грн. та 243,60 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору, а всього 20988 (дватцять тисяч дев"ятсот вісімдесят вісім) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_5