АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Лісовська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.

при секретарі - Крічфалуши С.С.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину земельної ділянки, площею 0,1198 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, цільове призначення - ведення індивідуального садівництва, вартістю 300000, 00 грн.; 1/2 частину садового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 178, 6 кв.м., вартістю 500000, 00 грн., 1/2 частину нежитлової будівлі (корівника), що розташована за адресою: АДРЕСА_3, вартістю 450000, 00 грн., 1/2 частину нежитлової будівлі (корівника), що розташована за адресою: АДРЕСА_4, вартістю 150000, 00 грн. 1/2 частину комбайну зернозбирального CLAAS DOMINATOR 106, 1981 року випуску, д/н НОМЕР_1, вартістю 160000, 00 грн.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину земельної ділянки, площею 0,1198 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, цільове призначення - ведення індивідуального садівництва, вартістю 300000, 00 грн., 1/2 частину садового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 178, 6 кв.м., вартістю 500000, 00 грн., 1/2 частину нежитлової будівлі (корівника), що розташована за адресою: АДРЕСА_3, вартістю 450000, 00 грн., 1/2 частину нежитлової будівлі (корівника), що розташована за адресою: АДРЕСА_4, вартістю 150000, 00 грн., 1/2 частину комбайну зернозбирального CLAAS DOMINATOR 106, 1981 року випуску, д/н НОМЕР_1, вартістю 160000, 00 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовлено.

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, вважаючи, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що вони з ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.02.1995 року по 14.09.2010 року, мають двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_6, 1999 року народження, та ОСОБА_7, 2007 року народження.

У період шлюбу ними було придбано наступне майно: 1/2 частина земельної ділянки, площею 0, 1198 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 300000, 00 грн., зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3; садовий будинок, площею 178, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 500000, 00 грн., зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3; нежитлова будівля (корівник), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, вартістю 450000, 00 грн., зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3; нежитлова будівля (корівник), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, вартістю 150000, 00 грн., зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3; комбайн зернозбиральний CLAAS DOMINATOR 106, 1981 року випуску, д/н НОМЕР_1, вартістю 160000, 00 грн., зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3; стрічкова пилорама, вартістю 55000, 00 грн.

Враховуючи те, що вказане майно було придбано у період шлюбу, відповідач добровільно не бажає вирішити питання поділу майна, позивачка зверталася до суду з даним позовом, в якому просила суд визнати вказане у позову майно спільним сімейним майном подружжя, поділити спільне майно наступним чином: - визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки; садовий будинок.

Залишити у власності ОСОБА_3 нежитлову будівлю (корівник); нежитлову будівлю (корівник); комбайн зернозбиральний; пилораму.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі, у період шлюбу ними було придбано спільне майно.

Оскільки вони не мають можливості самостійно вирішити питання поділу майна, а відповідачка не включила до переліку майна інше спільне майно, він звертається до суду з даним зустрічним позовом, в якому просив суд виключити з розподілу між сторонами пилораму, нежитлові будівлі (корівники), комбайн, зважаючи на те, що вказане майно використовується ним для підприємницької діяльності; провести поділ між ними майна, що є спільною сумісною власністю, а саме: земельної ділянки та судового будинку; автомобіля Оpel Movano; парко місця АДРЕСА_5; збільшивши його долю у зазначеному майні на 364569, 35 грн. (суму непогашеного кредиту) та 362905, 11 грн. (суму погашеного кредиту після розірвання шлюбу). При цьому визнати у даному майні право власності за ОСОБА_4 та виділити їй: автомобіль Opel Movano та паркомісце НОМЕР_2.

Визнати за ОСОБА_3 право власності та виділити йому 1/2 частину земельної ділянки та садовий будинок. Стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по справі.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 остаточно просила визнати 1/2 частину земельної ділянки, садовий будинок, нежитлові будівлі (корівники), комбайн та пилораму спільним сумісним майном подружжя; розділити спільне майно наступним чином - визнати за нею право власності на 1/4 частину земельної ділянки; на 1/2 частину садового будинку; 1/2 частину нежитлової будівлі (корівнику), розташованого по АДРЕСА_3; 1/2 частину нежитлової будівлі (корівника), розташованого у АДРЕСА_4; на 1/2 частину комбайну зернозбирального; на 1/2 частину пилорами стрічкової.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину земельної ділянки; на 1/2 частину садового будинку; Ѕ частину нежитлової будівлі (корівнику), розташованого у АДРЕСА_3; Ѕ частину нежитлової будівлі (корівника), розташованого у АДРЕСА_4; на Ѕ частину комбайну зернозбирального; на 1/2 частину пилорами стрічкової.

ОСОБА_3, уточнивши зустрічні позовні вимоги, просили визнати майном ФОП ОСОБА_3 нежитлову будівлю (корівник) у АДРЕСА_3; нежитлову будівлю (корівник) у АДРЕСА_4; комбайн зернозбиральний.

Визнати паркомісце АДРЕСА_5, що зареєстровано за ОСОБА_4, спільним сумісним майном подружжя.

Врахувати при поділі майна між сторонами правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї - кредитний договір від 13.04.2007 року, за яким у ОСОБА_3 є борг перед Банком у розмірі 45638, 08 доларів США.

Врахувати при поділі майна між сторонами відчуження ОСОБА_4 автомобіль Опель на підставі довідки-рахунку 06.11.2013 року за 52828, 50 грн.

Збільшити частку позивача у спільному сумісному майні подружжя на 500649, 74 грн. - Ѕ частину суми несплаченого ним кредиту.

Провести поділ між сторонами спільного сумісного майна. При цьому залишити у власності ОСОБА_3 наступне майно: 1/2 частину земельної ділянки; садовий будинок. У власності ОСОБА_4 залишити паркомісце НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію у сумі 260649, 74 грн. (різниця у частках у спільному майні) та у сумі 26414, 00 грн. (1/2 частина вартості автомобіль Опель.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.02.1995 року по 14.09.2010 року.

Від шлюбу сторони мають двох дітей - ОСОБА_6, 1999 року народження, та ОСОБА_7, 2007 року народження.

У період шлюбу сторонами було придбано:

-1/2 частина земельної ділянки, площею 0, 1198 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 300000, 00 грн., зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3;

-садовий будинок, площею 178, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 500000, 00 грн., зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3;

-нежитлова будівля (корівник), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, вартістю 450000, 00 грн., зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3;

-нежитлова будівля (корівник), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, вартістю 150000, 00 грн., зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3;

-комбайн зернозбиральний CLAAS DOMINATOR 106, 1981 року випуску, д/н НОМЕР_1, вартістю 160000, 00 грн., зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3;

-стрічкова пилорама, вартістю 55000, 00 грн.;

-автомобіль Opel Movano, д/н НОМЕР_3, вартістю 52828, 50 грн., право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_4;

-паркомісце АДРЕСА_5, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_4

Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Задовольняючи частково позовні вимоги сторін та визнаючи за кожним право власності на 1/4 частину земельної ділянки, на 1/2 частину садового будинку, 1/2 частину корівників, 1/2 частину комбайну, суд першої інстанції правильно виходив з того, що сторони не дійшли згоди щодо розподілу зазначеного майна.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що корівники та комбайн є особистим майном ОСОБА_3, оскільки використовується ним для підприємницької діяльності, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.11.2006 року відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований, як фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію (а.с. 125 т. 1).

Згідно із Свідоцтвом платника єдиного податку, виданого ОСОБА_3 30.05.2012 року (а.с. 124 т. 1), видами господарської діяльності є: змішане сільське господарство, розведення інших тварин.

Разом з цим, відповідачем не було доведено у судовому засіданні, що 2 корівники та комбайн є майном фізичної особи-підприємця, оскільки право власності на вказане майно зареєстровано за ОСОБА_3 як фізичною особою, не доведено й того, що це майно є речами індивідуального користування.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Майно, придбане сторонами під час перебування у шлюбі, є їх спільною сумісною власністю і не може бути визнане як особиста приватна власність одного з подружжя лише через те, що воно використовується ним під час здійснення підприємницької діяльності. Правовий режим майна, придбаного під час шлюбу, визначається не за його цільовим призначенням і не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а за джерелами його придбання, за спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна, крім речей особистого користування. Тобто, визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити, крім іншого, і той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна приватним підприємцем для його використання у своїй підприємницькій діяльності не може бути підставою для визнання такого майна об'єктом права особистої приватної власності одного з подружжя.

Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Використання одним із подружжя зазначеного майна для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано при обранні способу поділу цього майна.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об'єктом спільної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними.

Як встановлено вище, сторони не дійшли згоди щодо поділу корівників та комбайну, не здійснили дій щодо забезпечення виплати компенсації цього майна одному з подружжя іншим, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишив майно у їх спільній частковій власності.

Також колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції безпідставно визнав паркомісце АДРЕСА_5, яке придбане у період перебування сторін у шлюбі, особистою власністю ОСОБА_4, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи.

Судом встановлено, що відповідно до довідки № 258 від 01.11.2004 року між ТОВ "Агробудпереробка-ЛТД" та ОСОБА_8 (матір'ю позивачки) був укладений Інвестиційний договір № 8/2003-п від 26.12.2003 року, відповідно до якого ОСОБА_8 здійснила інвестування автостоянки у розмірі 19, 20 кв.м. загальної площі. ОСОБА_8 здійснила інвестування 100 % загальної площі об'єкту інвестування у розмірі 30162, 50 грн. (а.с.156 т. 2)

У подальшому 03.11.2004 року між ТОВ "Агробудпереробка-ЛТД", ОСОБА_8 та ОСОБА_4 був укладений Договір № 23 про поступку зобов'язань за інвестиційним договором № 415-і від 26.12.2003 року, за яким ОСОБА_8 передає свої зобов'язання за Інвестиційним договором ОСОБА_4, а остання приймає на себе ці зобов'язання, тобто забезпечує відповідне фінансування будівництва автостоянки та приймає його у свою власність відповідно до умов інвестиційного договору. (а.с. 157 т. 2)

18.04.2007 року ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності на паркомісце АДРЕСА_5 (а.с.140 т.2).

Таким чином, судом встановлено, що паркомісце АДРЕСА_5 було придбане за гроші ОСОБА_8 - матері позивачки та безоплатно передане ОСОБА_4 право за інвестиційним договором. Належних та допустимих доказів того, що зазначене паркомісце було придбане за спільні кошти подружжя ОСОБА_3 відповідачем не надано.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що парко місце є особистим майном ОСОБА_4, а тому поділу між подружжям не підлягає.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено, що кредитний договір був укладений ОСОБА_3 в інтересах сім'ї та є спільним боргом подружжя, оскільки такий висновок не відповідає обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, між АКБ "Тас-Комерцбанк" та ОСОБА_3 13.04.2007 року був укладений Кредитний договір, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 80000, 00 доларів США із строком повернення до 13.04.2017 року (а.с.144-149 т.1).

13.04.2007 року між АКБ "Тас-Комерцбанк" та ОСОБА_8 був укладений Іпотечний договір, відповідно до умов якого предметом даного договору є квартира АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_8 (а.с.160-164 т.1)

13.04.2007 року позивачкою ОСОБА_4, як дружиною, була надана згода на укладення її чоловіком ОСОБА_3 Кредитного договору від 13.04.2007 року (а.с.165 т.1).

Належних та допустимих доказів, що заява написана не ОСОБА_4, позивачкою не надано.

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеним, що кредитні кошти отримані в інтересах сім'ї та є спільним боргом подружжя.

Згідно Довідки ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" від 08.10.2013 року (а.с.55 т.1) станом на 08.10.2013 року заборгованість ОСОБА_3 за вказаним вище Кредитним договором становить 364785, 17 грн.

Сплачені за рахунок особистих коштів одного з подружжя гроші на погашення спільного боргу і до повного виконання такого зобов'язання можуть бути враховані при поділі спільного майна подружжя шляхом збільшення на цю суму частки останнього у спільному майні.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір укладено між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 13 квітня 2007 року на строк до 13 квітня 2017 року. На час розгляду справи в суді строк дії договору не сплив, ОСОБА_3 достроково борг не сплатив.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вимоги про збільшення його долі у спільному майні подружжя на 364569 грн. 35 коп. та 362905 грн. 11 коп. є передчасними і задоволенню не підлягають, оскільки право пред'явлення вимоги про стягнення частини погашеної суми боргу виникає у солідарного боржника в разі виконання ним солідарного обов'язку особисто і у повному обсязі (ст. 544 ЦК України).

Також колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з ОСОБА_4 Ѕ частини грошей, отриманих від продажу автомобіля Opel Movano, д/н НОМЕР_3, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на праві власності ОСОБА_4 належав автомобіль Opel Movano на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 14.03.2007 року.

З довідки ДАІ вбачається, що 06.07.2008 року сталася ДТП за участю автомобіля Опель під керуванням ОСОБА_3 (а.с.110 т.1)

В результаті ДТП автомобіль отримав значні механічні пошкодження. 27.11.2009 року позивачкою ОСОБА_4 була видана довіреність на ім'я ОСОБА_9 на праві розпорядження автомобілем Opel Movano (а.с.111 т. 1).

На підтвердження продажу вказаного автомобіля позивачкою була надана розписка ОСОБА_4 (а.с. 189 т. 1) від 27.11.2009 року про продаж автомобіля, в якій також міститься розписка ОСОБА_9 про згоду з ОСОБА_4

Проте, доводи щодо продажу автомобіля за 5000 грн. ОСОБА_9 27.11.2009 року не можуть бути прийнятими колегією суддів до уваги, оскільки вбачається, що автомобіль до листопада 2013 року належав ОСОБА_4 і був перереєстрований на нового власника 6 листопада 2013 року.

Крім того, 9 грудня 2009 року ОСОБА_4 надала ОСОБА_10 і ОСОБА_11 довіреність на експлуатацію та розпорядження (продажу, обміну, здачею в оренду) від її імені автомобілем (т. 1, а.с. 142)

Автомобіль продано за довідкою-рахунком ОСОБА_11 за 52828 грн. 50 коп. (т.1, а.с.116)

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що гроші від продажу автомобіля підлягають розподілу між подружжям в рівних частках - по 26414 грн. 25 коп., а тому з ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 компенсацію Ѕ частини автомобіля в сумі 26414 грн. 25 коп.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині поділу корівників та комбайну в ідеальних рівних частках кожному з подружжя без його реального поділу і залишення цього майна у їх спільній частковій власності, а також щодо відмови у задоволенні зустрічного позову про поділ паркомісця постановлене з дотриманням норм чинного законодавства, доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання кредитного договору спільним боргом подружжя та про збільшення його долі у спільному майні подружжя на 364569 грн. 35 коп. та 362905 грн. 11 коп. підлягає скасуванню, а у задоволенні позову в цій частині слід відмовити з інших підстав, викладених вище.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічного позову в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації у сумі 26414 грн. 25 коп. - 1/2 частина вартості автомобіля Opel Movano підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення вимог.

Рішення суду щодо іншого майна в апеляційному порядку не оскаржувалось і судом апеляційної інстанції не перевірялось.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання кредитного договору спільним боргом подружжя та про збільшення його долі у спільному майні подружжя на 364569 грн. 35 коп. та 362905 грн. 11 коп. скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 в частині стягнення з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля Opel Movano скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення наступного змісту.

Зустрічний позов ОСОБА_3 в частині стягнення з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля Opel Movano у сумі 26414 грн. 25 коп. задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля Opel Movano у сумі 26414 грн. 25 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді