22-ц/775/356/2015(м)
Головуючий у 1-ій інстанції Іванченко А.М.
Категорія 53 Суддя - доповідач Ткаченко Т.Б.
У х в а л а

Іменем України

11 березня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі :

Головуючого - Ткаченко Т.Б.

Суддів - Песоцької Л.І., Мальцевої Є.Є.

При секретарі - Шевченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації заробітної плати з компенсацією та моральної шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

В грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі ПАТ «ММК ім.Ілліча»), в якому просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати належних сум з 31 липня 2009 року по день подання позову 08 грудня 2014 року в сумі 585698,44 грн., відшкодувати моральну шкоду, завдану невиплатою заробітної плати у розмірі 1000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн. Вказував на те, що 30 липня 2009 року при його звільненні з роботи відповідач не виплатив суми індексації заробітної плати. На підставі рішення суду від 08 вересня 2014 року, яке набрало законної сили, з відповідача на його користь було стягнуто заборговану суму індексації по заробітній платі з компенсацією за період з березня 2003 року по липень 2006 року у розмірі 1070 грн.60 коп.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 до ПАТ «ММК ім.Ілліча» задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ММК ім.Ілліча» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виплати індексації заробітної плати з компенсацією в розмірі 2500 грн., моральну шкоду у розмірі 200 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 250 грн. з утриманням відповідачем з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «ММК ім.Ілліча» на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн.20 коп.

З рішенням суду не погодився позивач ОСОБА_2, в особі представника ОСОБА_3, посилаючись в апеляційній скарзі на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, просить рішення суду змінити у частині стягнення середнього заробітку, правової допомоги, стягнувши з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум з 31.07.2009 року по день винесення рішення, а саме 29 грудня 2014 року в розмірі 487346,88 грн., судові витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності позивача та його представника, апелянта по справі - ОСОБА_3, які належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, а саме телефонограмою, про що свідчить запис в книзі телефонограм апеляційного суду за № 1350.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника відповідача ПАТ «ММК ім.Ілліча» - Новгородської В.В., перевіривши матеріали справи у межах апеляційного оскарження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

При вирішенні справи, судом встановлено, що ОСОБА_2 з 23 березня 1978 року по 30 липня 2009 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «ММК ім. Ілліча».

При звільненні йому не була виплачена сума індексації заробітної плати. На підставі рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 вересня 2014 року з відповідача стягнуто суму індексації заробітної плати з компенсацією втрати її частини у зв'язку з несвоєчасною виплатою в загальній сумі 1070 грн. 60 коп. Середній заробіток за час затримки розрахунку з 01 серпня 2009 року по 29 грудня 2014 року становить 486988 грн. 80 коп., виходячи з середньоденної заробітної плати 358,08 грн., та за цей період минуло 1360 робочих днів.

Частково задовольняючи вимоги про стягнення середнього заробітку і стягуючи з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 2500 грн., суд виходив із того, що вимоги позивача про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати задоволені частково, а також враховував співмірність частини заробітної плати, на яку він мав право з розміром середнього заробітку за затримку розрахунку, конкретні обставини справи та засади розумності і справедливості.

З такими висновками суду колегія суддів не може не погодитись, оскільки вони випливають з обставин справи, наявних у справі доказів та грунтуються на вимогах закону.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку.

Зі справи вбачається, що розпорядженням по підприємству від 30 липня 2009 року ОСОБА_2 звільнений з роботи з 30 липня 2009 року за ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію (а.с.7).

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 вересня 2014 року його позовні вимоги задоволені частково, стягнуто заборговану індексацію заробітної плати з компенсацією за період з березня 2003 року по липень 2006 року включно в сумі 1070,60 грн. з утриманням відповідачем з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті, моральну шкоду в сумі 300 грн. та витрати за надання правової допомоги в розмірі 250 грн. (а.с.15-20).

Як вбачається з зазначеного рішення суду позивач звертався до суду з позовом до ПАТ «ММК ім. Ілліча», в якому просив стягнути на його користь заборгованість з індексації заробітної плати за період з 01 березня 2000 року по 30 липня 2009 року у розмірі 2141 грн.08 коп. При цьому його вимоги були задоволені частково.

Як вбачається з наданої до матеріалів справи довідки про розмір середньоденної заробітної плати позивача в сумі 358 грн.08 коп., з розміром якої погодився суд першої інстанції, обчислення середньої заробітної плати проведено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 за травень і червень 2009 року (а.с.25).

Стягуючи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на користь позивача у сумі 2500,00 грн., суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні врахував розмір спірної суми по компенсації втрати частини заробітної плати та індексації заробітної плати та частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком у тому числі, й щодо періоду за який вона підлягає сплаті, та обґрунтовано застосував принцип співмірності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-54цс11 від 12 січня 2012 року.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, колегія суддів враховує також загальні засади співмірності, розумності та справедливості.

Частково задовольнив позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд дійшов правильного висновку про часткове відшкодування витрат на правову допомогу.

Судом повно та всебічно розглянута справа, дана оцінка всім наданим доказам та наведені відповідні висновки. Свої висновки суд достатньо повно та мотивовано обґрунтував.

Наведені в апеляційній скарзі доводи цих висновків не спростовують та не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права.

Будь-яких нових обставин чи нових доказів, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та давали б апеляційному суду підстави провести переоцінку, зроблену судом першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено та апеляційному суду не надано.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовною підставою для скасування чи зміни рішення, у справі не встановлено.

З урахуванням наведеного, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, та в межах доводів апеляційного оскарження на підставі доказів, наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, а також того, що відповідачем дане рішення не оскаржується, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону, апеляційних підстав для його скасування чи зміни у справі не вбачається, у зв'язку з чим рішення суду підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді Л.І.Песоцька

Є.Є.Мальцева