Справа №463/4802/15-ц
Провадження №2/463/2178/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

з участю позивача ОСОБА_2

та представника позивача ОСОБА_3

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи втратившою право на користування житлом, суд,-

встановив:

позивач звернулася в суд із позовом до відповідача про визнання його втратившим право на користування житлом квартирою №9 в будинку №15 по вул. Медової Печери у м. Львові.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що являючись власником квартири АДРЕСА_1, позбавлена можливості повною мірою користуватися та розпоряджатися своєю власністю, через відповідача колишнього чоловіка, який будучи зареєстрованим з її згоди в квартирі, протягом 14 років в ній не проживає, участі у витратах по її утриманню не несе. Внаслідок того, що вона через відповідача змушена нести надмірні витрати по оплаті комунальних послуг, вважає, що порушуються її права, як власника, а з врахуванням того, що відповідач, як наймач втратив право на користування житлом, просить позов задоволити.

В судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги підтримали з аналогічних підстав.

Відповідач у судове засідання не зявився повторно, причин неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому ч.9 ст. 74 ЦПК України порядку через оголошення в пресі, оскільки за зареєстрованим місцем проживання судова кореспонденція поштовим відділенням поверталася на адресу суду у звязку із закінченням терміну зберігання.

А тому суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши в якості свідка позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд позовні вимоги задовольняє з таких підстав.

На підставі договору міни від 05.01.1999 року (а.с.4), реєстраційного посвідчення зареєстрованого в державному реєстрі речових прав (а.с.7), позивач ОСОБА_2 являється власником квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається із довідки ЛКП «№504» від 09.09.2015 року (а.с.9) в квартирі АДРЕСА_2, окрім власника зареєстровані члени її сімї, а також ОСОБА_4 з 02.04.1999 року, як член сімї наймача.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 08.09.2006 року (а.с.8), шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано, про що вчинено актовий запис від 08.09.2006 року №246.

Таким чином, на відповідача поширюються положення житлового законодавства що регулюють підстави та порядок проживання фізичних осіб у житлових приміщеннях, як наймача.

Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Однак, як вбачається із актів від 22.04.2015 року, 25.06.2015 року та 26.08.2015 року, складених комісією ЛКП №504 (а.с.10-12), що відповідач ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_3 не проживає.

Крім цього, допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач показала, що дійсно відповідач приблизно 14 років у спірній квартирі не проживає, виселився задовго до розірвання шлюбу, витрат по утриманню житла не несе.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_4 володіючи житловими правами наймача квартири АДРЕСА_1, протягом останніх шести місяців, що передують зверненню позивача із позовом в суд, в квартирі не проживав, а відтак на даний час є таким, що втратив право на користування цим житлом. У звязку із наведеним позов слід задоволити, судові витрати, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України покласти на відповідача.

При цьому суд визначає, що оскільки відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення особи права на користування житловим приміщенням, з врахуванням положень ст.14 ЦПК України, таке рішення суду є обовязковим для виконання Личаківським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 209, 212-215, 224 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позов задоволити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житлом квартирою №9 в будинку №15 по вул. Медової Печери в м. Львові.

Вказане рішення суду є підставоюдля Відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Личаківського району м. Львова для зняття з реєстрації ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 (двадцять) коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Львівської області в порядку та строки визначені ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Гирич С. В.