У Х В А Л А

іменем україни

04 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, Одеська міська рада, про виділ в натурі частки з домоволодіння і встановлення порядку користування земельною ділянкою, які знаходяться у спільній власності; за зустрічним позовом ОСОБА_8, ОСОБА_11 ОСОБА_12, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5, до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_6, третя особа - Одеська міська рада, про виділ в натурі частки житлового будинку та усунення перешкод у користуванні власністю за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2014 року; за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2014 року; за касаційною скаргою ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12, який діє в своїх інтересах та інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_13, поданою представником ОСОБА_14, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він та ОСОБА_7 є власниками 44/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1. Враховуючи те, що вони не можуть дійти згоди з ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо поділу цього домоволодіння в натурі та визначенні порядку користування земельною ділянкою на якій воно знаходиться, позивач просив виділити 44/100 частини домоволодіння в натурі та встановити порядок користування земельною ділянкою.

У серпні 2012 року ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5, звернулися до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що їм належить 17/50 частин зазначеного вище домоволодіння. Враховуючи те, що вони не можуть домовитися із ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 щодо поділу цього майна та визначення порядку користування ним, позивачі просили виділити їм в натурі 17/50 частин домоволодіння, визначити частки у праві спільної часткової власності, встановити порядок користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 та знести самочинні будівлі, розміщені на цій земельній ділянці відповідачами.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси 02 вересня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5, відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2014 року рішення районного суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасовано. Зустрічний позов ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5, про усунення перешкод у користуванні власністю задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом знесення самочинних будівель і споруд, розташованих по АДРЕСА_1. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й закрити провадження у справі в частині зустрічних позовних вимог про знесення самовільно збудованих споруд.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12, який діє в своїх інтересах та інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_13, просить скасувати судові рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову в повному обсязі.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні первісного та зустрічного позовів, суд першої інстанції виходив із того, що висновком експертизи встановлено неможливість поділу домоволодіння і земельної ділянки без порушення діючих будівельних норм, а спору про розмір частин житлового будинку у праві спільної часткової власності у сторін відсутній, а також із недоведеності факту відмови органів місцевого самоврядування провести поділ цього будинку в натурі та порушення прав позивачів самочинно збудованими будівлями.

Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи зустрічний позов, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 самочинно побудували на спірній земельній ділянці споруди, які обмежують права позивачів на користування цією земельною ділянкою. В іншій частині апеляційний суд із мотивами та висновками районного суду погодився, зазначивши при цьому про неможливість проведення реального поділу домоволодіння, що підтверджено висновком експертизи.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1, розташовано два житлових будинки під літ. «А» та літ. «Б».

Рішенням виконкому Одеської міської ради депутатів трудящихся від 23 вересня 1953 року за ОСОБА_15 та ОСОБА_16 була закріплена земельна ділянка, площею 910 кв. м, розташована по АДРЕСА_1), на якій був розташований житловий будинок під літ. «А».

У 1965 році Ѕ частину цього будинку придбала ОСОБА_17 та заселилась разом з доньками ОСОБА_17 та ОСОБА_6.

У 1977 році ОСОБА_7 (донька ОСОБА_17) з чоловіком ОСОБА_3 побудували за вказаною адресою житловий будинок під літерою «Б», на який у подальшому було отримано свідоцтво про право власності на житло.

Апеляційний суд дійшов передчасного висновку про задоволення зустрічного позову в частині зобов'язання ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом знесення самочинних будівель.

У п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 червня 2011 року № 91 (далі - Порядок), роз'яснено, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Апеляційний суд, встановивши, що житловий будинок АДРЕСА_1 був зведений у 1977 році, у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не дав належної оцінки технічному паспорту на цей будинок, не встановив, чи є там відмітки про самочинне будівництво, проведене ОСОБА_3 та ОСОБА_7

Крім того, висновок суду апеляційної інстанції про те, що спірний житловий будинок літ. «Б» зведено без згоди ОСОБА_8, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, чим порушено їх права користування та розпорядження майном, а тому має бути знесений, є передчасним, оскільки судом не встановлено часу та підстав набуття ними права власності на 17/50 частин житлового будинку літ. «А».

Апеляційний суд також не врахував положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України щодо встановлених рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2010 року в іншій справі обставин, зокрема, що порядок землекористування між співвласниками домоволодіння склався задовго до набуття ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та його сином ОСОБА_13 права власності на частину житлового будинку літ. «А».

Суд апеляційної інстанції не перевірив тверджень ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про те, що попередні землекористувачі та співвласники житлового будинку літ. «А» не заперечували проти зведення житлового будинку літ. «Б».

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не перевірив, чи порушує житловий будинок літ. «Б» права ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та його сина ОСОБА_13 на користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, чи порушує він інсоляцію, чи створює він перешкоди позивачам у доступі до житлового будинку літ. «А» або у здійсненні ними інших прав власності на цей будинок.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5, в частині вимог про виділення частки домоволодіння в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою, апеляційний суд послався на неможливість такого поділу, проте не врахував того, що у висновку судової будівельно-технічної експертизи міститься технічно-можливий варіант виділу в натурі часток сторін у спільній частковій власності та визначення порядку користування спірною земельною ділянкою.

У порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України суд апеляційної інстанції не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи у цій частині, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції в цій частині та фактично ухилився від вирішення спору у цій частині по суті.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 212 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12, який діє в своїх інтересах та інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_13, подану представником ОСОБА_14, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська