Ухвала

іменем україни

18 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О., Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору, додаткової угоди до кредитного договору, договору іпотеки недійсними та застосування наслідків недійсності договорів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 1 грудня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ним були укладені договір про надання споживчого кредиту у розмірі 75 тис. доларів США та договір іпотеки, предметами якої є нежилі приміщення по АДРЕСА_1. Крім того, 4 лютого 2009 року між ним та банком було укладено додаткову угоду до кредитного договору щодо зміни схеми погашення кредиту.

Вважав дані договори такими, що не відповідають вимогам закону, оскільки з 1985 року він постійно страждає від тяжкого психічного розладу, регулярно проходить стаціонарне лікування у психіатричних лікарнях, перебуває на постійному обліку у психоневрологічному диспансері, є інвалідом ІІ групи. Маючи психічне захворювання, під час укладення обох спірних договорів він не усвідомлював значення своїх дій, не міг ними керувати.

З урахуванням наведеного, позивач просив суд визнати недійсними з моменту укладення договір про надання споживчого кредиту від 1 грудня 2006 року, договір іпотеки від 1 грудня 2006 року та додаткову угоду від 4 лютого 2009 року; застосувати наслідки недійсності кредитного договору; зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» повернути йому все одержане на виконання договору про надання споживчого кредиту, у тому числі кошти сплаченого «тіла» кредиту, процентів за користування кредитними коштами, комісій тощо; зобов'язати його повернути ПАТ «УкрСиббанк» все одержане на виконання договору про надання споживчого кредиту від 1 грудня 2006 року.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що проведеною у справі комісійною судово-психіатричною експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_4 у момент укладення оспорюваних договорів розуміти значення своїх дій та керувати ними (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12). Також суди правильно не взяли до уваги посилання позивача про те, що договори були укладені під впливом помилки, оскільки позовні вимоги були заявлені з інших підстав і не були предметом судового розгляду, а, крім того, такі вимоги є взаємовиключними ч. 1 ст. 225 ЦК України, на яку позивач посилався у позовній заяві. Судами також правильно зазначено, що позивач не довів, що оспорені ним правочини не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживача».

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається порушення судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник