Ухвала

іменем україни

25 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про визнання права власності на житлове приміщення; за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про захист права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 березня 2014 року, ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 березня 2014 року та ухвали апеляційного суду Черкаської області від 17 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з указаним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у 2008 році між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено договори позики, відповідно до умов яких остання отримала у борг 15 000 дол. США з умовою сплати 38% річних та 10 000 дол. США з умовою сплати 5% в місяць. З метою забезпечення виконання умов договорів позики, сторонами визначено та погоджено, що у разі відсутності наявних готівкових коштів боржником буде здійснено передачу, шляхом добровільної відмови, житлового приміщення, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить розписка долучена до матеріалів справи. У зв'язку з невиконанням боржником своїх зобов'язань за договорами позики, ОСОБА_4 звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 березня 2013 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_6 35 700 дол. США та 35 203 дол. США на користь ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу. Зважаючи на те, що готівкові кошти у відповідача були відсутні, ОСОБА_6 погодилась на виконання попередніх домовленостей з позивачем, а саме передачу у власність спірної кватири. 21 січня 2014 року між позивачами укладено договір відступлення права вимоги за зобов'язаннями, тому ОСОБА_5 набув статусу кредитора та є належним позивачем у справі.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили задовольнити позов про визнання за ОСОБА_5 права власності на вищевказану квартиру.

У січні 2014 року ОСОБА_7 звернулась до ОСОБА_4 з позовом про захист права власності на спірну квартиру посилаючись на те, що вона належить їй на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2013 року, яке набрало законної сили та є чинним, а тому ОСОБА_6 не була власницею квартири на час звернення ОСОБА_4 з позовом у грудні 2013 року.

У березні 2014 року, під час розгляду справи, представник ОСОБА_7 заявив клопотання про залишення позовних вимог останньої без розгляду.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про захист права власності у зв'язку з невизнанням права з боку інших осіб залишено без розгляду.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17 червня 2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення, ухвалу місцевого та ухвали апеляційного судів, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та просить передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій, дослідивши докази у справі й давши їм належну правову оцінку, дійшли обґрунтованого висновку та правильно виходили з того, що ОСОБА_7 є власником спірної квартири на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2013 року, що не суперечить вимогам ст. 328 ЦК України. Таким чином, висновки судів про відсутність підстав для задоволення позову про визнання права власності позивачів на спірну квартиру та невірно обраний спосіб захисту порушеного права в даному випадку є законним та обґрунтованим. Крім того, апеляційним судом вірно залишено без змін ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 березня 2014 року про залишення позовної заяви ОСОБА_4 без розгляду.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 березня 2014 року, ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 березня 2014 року та ухвали апеляційного суду Черкаської області від 17 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська