АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.,

секретар Лук'янишина М.В.

за участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист честі, гідності і ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 січня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист честі, гідності і ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. Посилався на те, що 08.09.2014 року відповідачі направили колективне звернення до Міністерства освіти і науки України, Чернівецької ОДА та Глибоцької районної державної адміністрації про нібито порушення ним в період роботи в якості директора Глибоцького професійного ліцею прав громадян, працівників та учнів навчального закладу, поширили вигадки про його причетність до подій «антимайдану» з метою приниження його честі та гідності. Вважав її недостовірною, негативною та такою, що його принижує, поширення якої завдало йому тяжких моральних страждань. Просив визнати таку інформацію такою, що не відповідає дійсності, порочить честь, гідність та ділову репутацію й просив зобов'язати відповідачів здійснити спростування вищевикладеної інформації, відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 січня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вищезазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідачі поширили відомості, які порочать його честь і гідність, ділову репутацію, проте суд не надав належної оцінки таким недостовірним відомостям, безпідставно вважаючи їх зверненням.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України № 383-К від 17 серпня 2011 року ОСОБА_1 був призначений директором Глибоцького ліцею № 22 з 22 серпня 2011 року та з ним укладено контракт до 22 серпня 2014 року. Згідно наказу від 18 серпня 2014 року № 421-к останній виконує обов'язки директора Глибоцького професійного ліцею до заміщення в установленому законодавством порядку вакантної посади директора.

Крім того, 08 вересня 2014 року відповідачі звернулися із колективним зверненням до Міністерства освіти і науки України, Чернівецької ОДА та Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області, в якому повідомляли вказані органи, що в Глибоцькому професійному ліцеї керівництво закладу відбирає в учнів частину стипендії, примушує батьків здавати кошти для придбання неіснуючої учнівської форми, роздає кімнати в гуртожитку кому забажається, а інших виселяє, що відбувається фальсифікація про стан працевлаштування випускників ліцею, а також, що директор приховав нещасний випадок, який трапився в гуртожитку ліцею з батьком одного із студентів. Зазначали, що директор ОСОБА_1 постійно принижує, залякує та переслідує працівників трудового колективу і, як наслідок, звільнення працівників із роботи стало нормою для колективу, звільняє з роботи пенсіонерів-педагогічних працівників і запросив до співпраці в ліцеї пенсіонерів-міліціонерів, влаштував собі педагогічний стаж, вирішує «брудні справи», називали директора прихильником «антимайдану», аморальною людиною, кримінальним елементом, відносно якого відкрито низку кримінальних проваджень, недалеким в педагогіці, «місцевим царьком».

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п. 15 та п. 19 його постанови № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно з частиною другою статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно ч. 4 ст. 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, ( далі - Конвенція), кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтями 28, 32 Конституції України гарантується кожному право на повагу до його гідності, на судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе.

Згідно зі ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадянської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

З обставин справи, що вірно було встановлено судом І інстанції, відповідачі звертались зі скаргами на позивача як керівника державної установи до вищестоящого органу, в сфері якого перебуває очолюваний ОСОБА_1 заклад. Тобто, надавалась критична оцінка діям не фізичної особи, а особі, наділеної владними повноваженнями, яка має бути готова до прискіпливої уваги та критичного реагування.

Тому, відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідачі реалізовували своє право на звернення, не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, і це не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди.

Вказана позиція кореспондується з європейськими правовими нормами, що є частиною національного законодавства, зокрема у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Яновський проти Польщі", «Квєчєнь проти Польщі», де межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: