Справа №591/5621/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/2079/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

07 грудня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Семеній Л. І. , Сибільової Л. О. ,

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника Сумського міського голови міста Суми ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 28 вересня 2015 року

у справі за позовом Управління майна комунальної власності Сумської міської ради до Сумського міського голови міста Суми ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5,

про стягнення шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 28 вересня 2015 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки цього ж суду від 21 жовтня 2015 року, позов Управління майна комунальної власності Сумської міської ради задоволений.

Стягнуто з Сумського міського голови м.Суми ОСОБА_3 на користь Управління майна комунальної власності Сумської міської ради матеріальну шкоду у розмірі 53 162 грн. 20 коп. та на користь держави судовий збір у розмірі 531 грн. 62 коп.

В апеляційній скарзі представник Сумського міського голови міста Суми ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позову.

При цьому зазначає, що у порушення вимог процесуального закону, суд першої інстанції не визначив субєктивний склад спору, оскільки не звернув уваги на те, що позов предявлений до неналежного відповідача і відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України не розяснив позивачу право на заміну первісного відповідача належним відповідачем чи залучення останнього як співвідповідача та не розяснив наслідки не вчинення цих дій. Крім того, з посиланням на ОСОБА_6 юстиції України від 26 грудня 2008 року №756-0-2-08-19 «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії» зауважив про помилковість застосування судом норм КЗпП України замість застосування спеціального закону, а саме Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», згідно якого матеріальна шкода, завдана територіальній громаді незаконними рішеннями міських голів, діями чи бездіяльністю посадових осіб місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок місцевого бюджету в порядку, встановленому законом. Крім того, вважає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази вини Сумського міського голови як заподіювача можливої шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Сумського міського голови міста Суми ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який апеляційну скаргу підтримує з мотивів у ній викладених, пояснення представника третьої особи ОСОБА_5 ОСОБА_7, який проти скарги заперечує, вважає рішення законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Вирішуючи наявний спір та задовольняючи позов Управління майна комунальної власності СМР, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Цей висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

У серпні 2015 року Управління майна комунальної власності СМР звернулося до суду з позовом до Сумського міського голови ОСОБА_3 та просило стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 53 162 грн. 20 коп., завдану незаконним звільненням начальника управління майна комунальної власності ОСОБА_5 Свої вимоги мотивувало тим, що, починаючи з 2005 року, посаду начальника управління майна комунальної власності обіймав ОСОБА_5, який був призначений на цю посаду відповідним розпорядженням міського голови м.Суми. 07 квітня 2014 року Сумський міський голова ОСОБА_3 видав розпорядження № 129-к, яким звільнив ОСОБА_5 із займаної посади начальника управління. Звільнення визнане незаконним постановою Сумського районного суду від 10.11.2014 року, залишеною без змін в частині визнання незаконним звільнення постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2015 року. На виконання вказаного рішення 30.04.2015 року управлінням майна комунальної власності виплачена ОСОБА_5 заробітнуа плата за час вимушеного прогулу за період з 29.04.2014 року по 18.12.2014 року в сумі 53 162,20 грн. При цьому виконання судового рішення про поновлення на роботі здійснювалося в примусовому порядку, оскільки розпорядженням Сумського міського голови № 423-к від 18.12.2014 року не було вчинено всіх юридичнозначимих дій для забезпечення ОСОБА_5 доступу до робочого місця, яке знаходиться за юридичною адресою управління майна комунальної власності. Вказане привело до нових судових процесів, та підтверджується відповідними постановами судів. Виплатою незаконно звільненому працівнику середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у сумі 53 162,20 грн. завдано шкоди Управлінню майна комунальної власності, а тому, позивач просив стягнути з міського голови ОСОБА_3 - із службової особи, винної у незаконному звільненні, завдану шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 2005 року посаду начальника Управління майна комунальної власності обіймав ОСОБА_5, який був призначений на цю посаду відповідним розпорядженням міського голови м.Суми.

07 квітня 2014 року Сумський міський голова ОСОБА_3 видав розпорядження № 129-к, яким звільнив ОСОБА_5 із займаної посади начальника управління.

Постановою Сумського районного суду Сумської області від 10 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Міського голови м.Суми ОСОБА_3, Управління майна комунальної власності Сумської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу визнане протиправним та скасоване розпорядження міського голови м.Суми від 07 квітня 2014 року №129-к про звільнення ОСОБА_5 Поновлено ОСОБА_5 на роботі на посаді начальника Управління майна комунальної власності Сумської міської ради. Стягнуто на користь ОСОБА_5 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 17 921 грн. 42 коп. Вирішене питання судових витрат (а.с. 6-11).

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційна скарга Міського голови м.Суми ОСОБА_3 задоволена частково. Постанова Сумського районного суду Сумської області від 10 листопада 2014 року скасована в частині задоволеного позову про стягнення на користь ОСОБА_5 заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 17 921 грн. 42 коп. та в частині стягнення з Міського голови м.Суми ОСОБА_3 1 827 грн. судового збору в дохід держави. Прийнята в цій частині нова постанова, якою стягнуто з Управління майна комунальної власності СМР на користь ОСОБА_5 заробітна плата за час вимушеного прогулу з 29 квітня 2014 року по день фактичного його поновлення на роботі. В іншій частині постанова Сумського районного суду сумської області від 10 листопада 2014 року залишена без змін (а.с.12-19).

Рішення суду набрало чинності.

На виконання судового рішення, у звязку з поновленням на роботі, Управлінням майна комунальної власності виплачена ОСОБА_5 середня заробітна плата за час вимушеного прогулу у сумі 53 162,20 грн., що підтверджується довідкою від 05 травня 2015 року № 570 (а.с.35) та визнається сторонами у справі.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі

Пунктом 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП (з 11 квітня 1992 року), настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб, і обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.

Правовий статус, порядок та правові гарантії перебування громадян України на службі в органах місцевого самоврядування регулюється Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а згідно ч.3 ст. 7 Закону на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим законом.

Стаття 24 даного Закону передбачає, що матеріальна шкода, завдана територіальній громаді незаконними рішеннями сільських, селищних, міських голів, голів районних у місті, районних та обласних рад, їх заступників, керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів місцевого самоврядування, діями чи бездіяльністю посадових осіб місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок місцевого бюджету в порядку, встановленому законом. Сільські, селищні, міські, районні у місті, районні та обласні ради, сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної та обласної ради мають право зворотної вимоги (регресу) до посадової особи місцевого самоврядування, яка заподіяла шкоду територіальній громаді, у розмірах і порядку, визначених законами України та статутами територіальних громад, прийнятими відповідно до законів України.

Згідно ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування» шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм слід дійти висновку, що юридичною підставою такої відповідальності є заподіяння шкоди юридичним чи фізичним особам у результаті прийняття незаконних рішень, вчинення неправомірних дій або бездіяльності при здійсненні ними виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування, передбачених Законом та іншими законами.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про стягнення з міського голови ОСОБА_3 заявленої суми шкоди.

Не можливо погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що міський голова м.Суми ОСОБА_3 є неналежним відповідачем у справі, що відповідачем у справі має бути ОСОБА_3 як фізична особа. Спір вирішений з відповідачем, як з фізичною особою, який обіймає посаду міського голови.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Сумського міського голови міста Суми ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 28 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -