Справа № 303/2251/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

18 листопада 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Панька В.Ф.

суддів Куштана Б.П., Ігнатюка Б.Ю.

при секретарі Дашковській С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 12 червня 2015 року за скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на дії державної виконавчої служби,-

в с т а н о в и л а :

Зазначеною ухвалою у задоволенні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 на дії державної виконавчої служби - відмовлено.

Дану ухвалу представником позивачів ОСОБА_1 оскаржено в апеляційному порядку, порушено питання про її скасування та з постановленням нової ухвали про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник та апелянтка скаргу з наведених підстав підтримали.

Представник відповідача та відповідач апеляційну скаргу просять відхилити та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши осіб, які приймали участь у справі та дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 2 ст. 384 цього Кодексу встановлено, що скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладається на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Стаття 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» встановлює обов'язок державного виконавця сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України.

Частина 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язує державного виконавця використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до положень ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що на підставі виконавчого листа № 303/8996/13-ц від 05.02.2015 року виданого Мукачівським міськрайонним судом 11.03.2015 року та заяви стягувача Медвідь І.М. від 13.03.2015 року, було винесено постанови від 18.03.2015 року держаним виконавцем про відкриття виконавчих проваджень ВП № 46873190 відносно боржника Петричко Вікторії Петрівни і ВП № 46873134 відносно боржника Петричко Петра Петровича. 25.03.2015 року держаним виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення (п.1 ч.1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (ч.1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження»).

Будь-які докази, які вказували б на порушення державним виконавцем чинного законодавства прав боржника, як сторони виконавчого провадження, щодо виконання рішення суду, не встановлено.

Рішення суду є обовязковим до виконання. Державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ст.11 вказаного Закону).

Зазначені дії державного виконавця узгоджуються з вимогами зазначеного вище законодавства і тому висновок суду про відмову у задоволення скарги заявника є таким, що відповідає вимогам законодавства, яким врегульовано дані правовідносини.

А тому, керуючись ст.ст.307, 312, 314 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 12 червня 2015 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :