АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/791/321/15 Головуючий в І інстанції: Кустов О.Ю.
Категорія 45 Доповідач: Стародубець М.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року лютого місяця 26 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця М.П.
Суддів:Воронцової Л.П.,
Ігнатенко П.Я.
при секретарі:Цулукіані І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 28 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Приватного підприємства «Землевпорядник», Красненської сільської ради Скадовського району Херсонської області, Відділу Держземагенства у Скадовському районі Херсонської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7, про визнання недійсними державних актів, технічної документації про встановлення (відновлення) меж, скасування державної реєстрації в державному земельному кадастрі, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним вище позовом, зазначаючи, що на підставі договору купівлі-продажу від 06 жовтня 2004 року він набув право власності на житловий будинок з допоміжними господарчими та побутовими спорудами АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею 1505 кв.м.

Вказує на те, що фактично за вказаним домоволодінням була закріплена земельна ділянка площею 0,22 га і саме така площа зазначена в рішенні Красненської сільської ради № 57 від 31 травня 2013 року про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Власником суміжного домоволодіння по АДРЕСА_2 є ОСОБА_6, на ім'я якого у 2013 році було виготовлено технічну документацію із землеустрою на зазначену земельну ділянку.

Посилається на те, що ця документація виготовлена з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, акт про відновлення зовнішніх меж не підписаний суміжними землекористувачами, крім того, у ній змінено конфігурація земельної ділянки по АДРЕСА_2, внаслідок чого відбулося накладення на його земельну ділянку.

Також зазначає, що рішенням Красненської сільської ради Скадовського району Херсонської області №97 від 28 липня 1993 року ОСОБА_6 було виділено земельну ділянку площею 0,17 га, а ОСОБА_8, у спадкоємців якої позивач придбав домоволодіння по АДРЕСА_1, - 20, 0,19 га.

21 жовтня 1996 року ОСОБА_8 було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1501 га.

Згідно державному акту на право приватної власної на землю, виданому 28 липня 2002 року, ОСОБА_6 належить земельна ділянка площею 0,181 га.

Посилається на те, що зазначені державні акти суперечать вимогам законодавства та порушують його права, оскільки розмір виділених за ними земельних ділянок не відповідає розмірам, вказаним у рішенні сільської ради, а в акті, виданому ОСОБА_6 вказані помилкові реквізити, зокрема, невірно зазначено прізвище власника земельної ділянки та дата рішення сільської ради, на підставі якого його видано.

З огляду на викладене, просив суд визнати недійсними актами на право власності на землю, видані на ім'я ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а також технічну документацію із землеустрою на встановлення (відновлення) меж - справа №7-3994, та скасувати реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,181 га, вчинену на підставі цієї документації на ім'я ОСОБА_6

Рішенням суду від 28 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на те, що суд першої інстанції поверхово розглянув справу, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про задоволення пред'явлених ним вимог у повному обсязі.

В окремо поданих письмових запереченнях на апеляційну скаргу Відділ Держземагенства у Скадовському районі Херсонської області та ОСОБА_6 викладені в ній доводи не визнають і вказують на їх безпідставність, просять скаргу відхилити, заливши в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, і осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу від 06 жовтня 2004 року ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_10, ОСОБА_7 житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 на земельний ділянці площею 1505 кв.м.

Право власності на вказане домоволодіння було набуто відчужувачами в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8

ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 19 березня 1992 року є власником суміжного домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2.

Рішенням виконавчого комітету Красненської сільської ради народних депутатів Скадовського району Херсонської області від 28 липня 1993 року №97 в особисту приватну власність ОСОБА_6 передано земельну ділянку площею 0,17 га по АДРЕСА_1, ОСОБА_8 - земельну ділянку площею 0,19 га по АДРЕСА_2

На підставі вказаного рішення органу місцевого самоврядування 21 жовтня 1996 року ОСОБА_8 було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, розташовану на території с. Красне Скадовського району Херсонської області площею 0,151 га.

Згідно державному акту на право приватної власності, виданому 28 липня 2002 року, ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0,181 га.

Відповідно до технічного звіту по інвентаризації земель населеного пункту с.Красне, виготовленому ВКФ «Стасо» у 1997 році, а саме зведеної відомості користувачів та похибок кварталу АДРЕСА_2 - АДРЕСА_3 та додатку до неї, а також зведеного плану ділянок АДРЕСА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 погоджували межі своїх земельних ділянок і будь-яких претензій один до одного не мали.

Згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих державним нотаріусом Скадовської державної нотаріальної контори Херсонської області 27 вересня 2004 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 кожен окремо набули право власності на 1/2 частини земельної ділянки, яка належала ОСОБА_8, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1.

В подальшому право власності на зазначену земельну ділянку ніким не переоформлялося.

У 2013 році ПП «Землевпорядник» на замовлення ОСОБА_6 виготовило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_2

Згідно свідоцтва про право власності індексний номер 14357864 Реєстраційною службою Скадовського районного управління юстиції Херсонської області 11 грудня 2013 року зареєстровано право власності ОСОБА_6 на вищевказану земельну ділянку площею 0,181 га.

Рішенням Красненської сільської ради Скадовського району Херсонської області № 324 від 20 травня 2015 року ОСОБА_11 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,22 га.

Згідно інформації, наданої Красненською сільською радою Скадовського району Херсонської області на запит апеляційного суду, земельна ділянка по АДРЕСА_1 передана у власність ОСОБА_8 і у попереднього власника не вилучалася, накладення вищевказаної земельної ділянки на суміжну земельну ділянку по АДРЕСА_2 відсутнє.

Частина перша статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час набуття ОСОБА_5 права власності на домоволодіння АДРЕСА_1) визначила, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо).

Перехід права користування земельної ділянки при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, також визначається на підставі договору (частина друга статті 120 ЗК України).

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду або їх частину стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 набули право власності на земельні ділянки на підставі рішення Красненської сільської ради, яке ніким не оскаржувалося і є чинним, в порядку, передбаченому діючим на той час земельним законодавством, претензій один до одного з приводу суміжного землеволодіння не мали, а позивач, до якого, як до набувача домоволодіння по АДРЕСА_1, перейшли і усі права щодо земельної ділянки, на якій воно розташовано, був обізнаний про те, що її розмір складає 0,151 га, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність пред'явлених ОСОБА_5 позовних вимог і правомірно відмовив у їх задоволенні з підстав, вказаних в рішенні.

Перевірені колегією доводи апеляційної скарги до уваги прийняті бути не можуть, оскільки вони не спростовують висновків суду і не містять посилання на нові факти або засоби доказування, які мають значення для справи, натомість фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками місцевого суду та з їх оцінкою, і не містять посилань на допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права .

Рішення суду першої інстанції ухвалено правильно, у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права, в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, досліджених в судовому засіданні.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду колегія суддів не вбачає.

Постановляючи ухвалу, апеляційний суд керувався висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові №6-2цс від 11.02.2015 року, які є обов'язковими для всіх судів України.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 28 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: