Провадження № 2/127/6605/15
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 грудня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Прокопчук А.В.,

при секретарі Поливаній Ю.В.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

її представника ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.08.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №VIW3GK05551543, згідно якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 26 000,00 дол. США на термін до 01.08.2027р., а останній зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

В порушення умов договору відповідач не виконала належним чином зобов'язання за вказаним договором, а саме не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Це призвело до утворення в неї перед банком заборгованості станом на 17.08.2015 року в розмірі 24 801,77 дол. США, яка складається з: 22 321,51 дол. США - заборгованості за кредитом; 1219,33 дол. США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 52,00 дол. США заборгованості по комісії за користуванням кредитом; 16,95 дол. США - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 11,49 дол. США штрафу (фіксована частина) та 1180,49 дол. США штрафу (процентна складова).

Оскільки вирішити спір з відповідачем в добровільному порядку не вдається, позивач змушений був звернутися до суду з позовом та просить у відповідності до вимог ст.ст. 1050, 1054 ЦК України стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, а також стягнути судові витрати.

В судових засіданнях представник позивача позов підтримав, надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив його задовольнити. На закінчення розгляду справи не з'явився, надіславши на електронну адресу суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.

В судовому засіданні відповідач та її представник ОСОБА_2 позов не визнали, надали заперечення проти позову та пояснили, що позивачем було підвищено проценту ставку по кредитному договору без згоди, на те відповідача. Дії банку щодо нарахування боргу за підвищеною відсотковою ставкою є неправомірнити, а сума боргу пред'явленна до стягнення є необгрунтованою. Просили відмовити в задоволенні даного позову.

Вислухавши пояснення відповідача, її представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 03.08.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № VIW3GK05551543 (а.с. 9-11).

У відповідності до п. 7.1. кредитного договору, банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 03.08.2007 року по 01.08.2027 року включно у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 31 200,00 дол. США на наступні цілі: купівлю нерухомості у сумі 26 000,00 дол. США, а також у розмірі 5 200,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, 0,2% від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного договору. Періодом сплати вважати період з "5" по "10" число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється щомісяця у сумі 306,71 доларів США.

В свою чергу позичальник зобовязується використати кредит на цілі, зазначені в п. 7.1. даного договору, сплатити відсотки за користування кредитом та винагороду згідно п.п. 7.1. та 6.2. даного Договору та погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п. 7.1 та 2.3.3. цього договору (п. 2.2.1., 2.2.2., 2.2.3., 2.2.4. кредитного договору).

При порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1., 2.2.4., 2.3.3. цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,16 % на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом (п. 7.4. кредитного договору).

При порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3. даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки (п. 4.1. кредитного договору).

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором № VIW3GK05551543 від 03.08.2007 року виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит у розмірі 26 000,00 дол. США, що підтверджується заявкою на видачу готівки та ордерами розпорядженнями про видачу короткострокового кредиту від 03.08.2007 року (а.с. 12, 12 зворіт).

Відповідно до розрахунку позивача, станом на 17.08.2015 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 24 801,77 дол. США, яка складається з: 22 321,51 дол. США - заборгованості за кредитом; 1219,33 дол. США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 52,00 дол. США заборгованості по комісії за користуванням кредитом; 16,95 дол. США - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 11,49 дол. США штрафу (фіксована частина) та 1180,49 дол. США штрафу (процентна складова) (а.с. 4-7).

З наявних в матеріалах справи копій квитанцій (а.с. 55-135 Т. 1) вбачається, що ОСОБА_1 справно сплачувала кредит та навіть здійснювала платежі у сумі, яка перевищувала суму визначену кредитним договором, з метою дострокового погашення кредиту.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 письмово зверталася до Голови правління "Приватбанк" ОСОБА_3 та Вінницької філії "ПриватБанк" з листом про зазначення підстав, розмір відсотків та з якого часу їй було змінено процентну ставку за кредитним договором (а.с. 148 Т. 1). Факт направлення даного листа підтверджується описом вкладення та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримане (а.с. 149 Т. 1).

З листа директора юридичного департаменту ЗАТ КБ "ПриватБанк" від 08.12.2008 року, адресованого ОСОБА_1, вбачається, що внаслідок зміни облікової ставки Національного банку України у позивача виникло право збільшити відсоткову ставку по кредиту, тому з 10.10.2008 року процентна ставка за договором про іпотечний кредит від 03.08.2007р. складає 13,20% на рік (а.с. 150 Т. 1).

За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 2 ст. 1050 ЦК України визначає, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Стаття 1054 ЦК України, визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

У відповідності до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 2.3.1. кредитного договору, банк має право в односторонньому порядку збільшити розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон?юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору, зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на які збільшилася ставка НБУ, розмір підрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитних або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Однак, доказів надіслння позивачем позичальникові письмового повідомлення про зміну процентної ставки, суду не надано.

Згідно ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК Укаїни, сторони є вільними в укладанні договору, , виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 3 ст. 653 ЦК України, в разі зміни договору зобовязання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.

Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредиторами і позичальниками та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168. У вступній частині вищевказаної постанови визначено, що вказані правила прийняті з метою захисту прав споживачів під час укладання договорів про надання споживчих кредитів, запобігання завданню споживачам моральної чи матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної чи неповної інформації.

Так, в п. 3.5. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту встановлено, що банки мають право ініціювати зміну процентної ставки за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресутрів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (тобто, при зміні кредитної політики банку).

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що зміна процентної ставки відповідно до ст. 652 ЦК України та вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, можлива лише при істотній зміні обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

В Узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин Верховним Судом України визначено, що судам необхідно визначити яка процедура та форма прийняття банком рішення про підвищення процентної ставки. Належним повідомленням боржника щодо підвищення процентної ставки є спосіб, що визначений договором. Банк має довести, що він повідомив боржника належним чином. Для підтвердження цього факту має застосовуватися процедура направлення судових повісток.

В п. 28 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року зазначено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Жодних письмових документів, які б свідчили про те, що позивач належним чином повідомив відповідача ОСОБА_1 про підвищення відсоткової ставки та її згоди на дане підвищення, суду не надано.

Крім того, факт не погодження відповідача на підвищення процентної ставки підтверджується матеріалами справи, а саме листами (а.с. 171, 194, 198, 209, 224, 241 Т. 1, а.с. 1-2 Т. 2).

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт згоди відповідача на підвищення процентної ставки, в зв'язку з чим нарахування боргу за кредитним договором є неправомірним.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що позивачем в порушення умов п. 2.3.1. вказаного кредитного договору та положень ст. 1056-1 ЦК України, змінено процентну ставку без належного повідомлення позичальника про таку зміну.

Разом з тим слід зазначити, що сума боргу, яка пред'явлена банком до стягнення є необгрунтованою, оскільки банк починаючи з 02.09.2008 року застосовує відсоткову ставку 25,92% річних, яку банк має право застосовувати лише у разі наявності прострочення виконання зобов'язань, проте судом встановлено, що ОСОБА_1 справно сплачує кредит та має намір достроково його погасити.

Також, суд звертає увагу на те, що з матеріалів справи вбачається, що прострочений борг у відповідача по тілу кредиту відсутній.

Суд зазначає, що розрахунок боргу, який наданий банком, не відповідає умовам договору так, як в ньому вказано, що на прострочений борг по тілу кредиту, який виник з 11.07.2015 року у розмірі 18,72 дол. США, у серпні 2015 року склав 75,01 дол. США, у вересні - 132,64 дол. США, у жовтні - 194,96 дол. США, а у листопаді - 261,36 дол. США, таким чином загальна сума простроченого боргу - 231,36 дол. США, а відсотки на цю суму банк нарахував у розмірі 1583,75 дол. США.

Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст.ст. 6, 525, 526, 530, 549 552, 611-612, 625, 627, 629, 638, 652-654, 1048, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, п. 28 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року, ст.ст. 10, 57-61, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, у відсутність яких воно ухвалене, - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: