Дата документу 07.12.2015
ЄУ № 420/597/15-ц
Провадження №2/420/621/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Потапенко Р.Р.

за участю секретаря Войтенко О.А.

позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «СК «Оранта-Лугань», ОСОБА_3 (транспортного) страхового бюро України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про стягнення суми страхового відшкодування, пені, втрат від інфляції, відсотків за користування чужими коштами, моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування, пені, втрат від інфляції, відсотків за користування чужими коштами та моральної шкоди.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 31.01.2014 року в смт Білолуцьк Новопсковського району Луганської області на перехресті вулиць Октябрська-Леніна-1-го Травня сталась ДТП за участю автомобіля VOLKSWAGEN T-4, державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля ВАЗ-2106, державний номер 66366АМ під керуванням ОСОБА_4 Відповідно до постанови Новопсковського районного суду Луганської області від 10.02.2014 року ОСОБА_4 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. ОСОБА_4 не урахував дорожньої обстановки, не обрав безпечну швидкість руху та скоїв зіткнення с автомобілем позивача, в результаті ДТП обидва автомобілі отримали механічні ушкодження. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована в ПАТ «СК «Оранта-Лугань» (поліс обовязкового страхування № АС/6070415 від 30.12.2013 р.) 01.02.2014 року позивач подав в страхову компанію заяву про виплату страхового відшкодування. 04.02.2014 року субєктом оціночної діяльності ОСОБА_5 було проведено огляд автомобіля позивача та складено Акт огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість). Таким чином, позивачем було виконано всі вимоги ЗУ "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Відповідно до ст.ст. 35,36 зазначеного закону крайній строк виплати страхового відшкодування - 01.05.2014 р, але страхове відшкодування виплачено не було. Звернення позивача до ПАТ «СК «Оранта-Лугань», ОСОБА_3 (транспортного) страхового бюро України, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ніяких результатів не дало. Позивач зазначає, що відповідач ПАТ «СК «Оранта-Лугань» грубо порушує свої зобовязання за договором страхування та ЗУ "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та відповідно повинен сплатити йому суму страхового відшкодування, пеню, втрати від інфляції, 3 відсотка річних за користування чужими коштами, також вважає, що йому була завдана моральна шкода так як невиплата страховою компанією коштів завдала йому значні душевні та психічні страждання, які він оцінює в 10 000 грн.

25.09.2015 року позивач надав уточнену позовну заяву, в якій просить стягнути з відповідача ПАТ «СК «Оранта-Лугань» суму невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 19905, 84 грн., пеню в сумі 10897 грн., витрати від інфляції у розмірі 12370,43 грн., 3% річних у розмірі 839,32 грн., також просить стягнути сплачений судовий збір у розмірі 487,20 грн., витрати за проведення експертизи в сумі 700грн., витрати, повязані з публікацією оголошення у пресі в розмірі 1050 грн., та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «СК «Оранта-Лугань» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що головний офіс ПАТ «СК «Оранта-Лугань» знаходився в м. Луганську, тобто на території проведення АТО. З зазначеної території його керівництво виїхало, де вони знаходяться йому не відомо, з керівництвом він спілкується телефоном, про даний позов керівництво він повідомляв. Так як вся документація залишилась в м. Луганську, не можливо виконувати будь-які виплати, та надати документи по страховій справі позивача. Зазначив, що моральна шкода позивачу завдана не була, та її стягнення не передбачено законодавством.

Представник відповідача ОСОБА_3 (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не зявився, згідно наданих заперечень позов не визнають та просять відмовити в задоволенні позові в частині вимог до МТСБУ, справу просять розглядати без їх участі.

Представник третьої особи Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг в судове засідання не зявився, справу просить розглядати без їх участі, згідно наданих пояснень дії по врегулюванню страхового випадку позивача не дали результатів у звязку з проведенням АТО на території Луганської області.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача ПАТ «СК «Оранта-Лугань», дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні обставини та відповідно їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 31.01.2014 року в смт Білолуцьк Новопсковського району Луганської області на перехресті вулиць Октябрська-Леніна-1-го Травня сталась ДТП за участю автомобіля VOLKSWAGEN T-4, державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля ВАЗ-2106, державний номер 66366АМ під керуванням ОСОБА_4

Відповідно до постанови Новопсковського районного суду Луганської області від 10.02.2014 року ОСОБА_4 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою.

В результаті вищезазначеного ДТП був пошкоджений автомобіль VOLKSWAGEN T-4, державний номер НОМЕР_1, власником якого є позивач ОСОБА_1 та який керував ним на момент настання ДТП.

Як було встановлено судом, цивільно-правову відповідальність власника автомобіля ВАЗ-2106, державний номер 66366АМ, яким на момент настання ДТП керував ОСОБА_4 було застраховано у ПАТ «СК «Оранта-Лугань», що підтверджується Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/6070415. Згідно умов даного Договору (Полісу) ліміт відповідальності страховика за заподіяну матеріальну шкоду становить 50000 грн. Безумовна франшиза становить 500 грн. (а.с. 10).

01.02.2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії з відповідним повідомленням про настання страхового випадку (ДТП) та відповідно про виплату суми страхового відшкодування, відповідно до ліміту відповідальності страховика.

04.02.2014 року субєктом оціночної діяльності ОСОБА_5 було проведено огляд автомобіля позивача та складено Акт огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість) (а.с. 13).

Таким чином, судом встановлено, що на день розгляду справи сума страхового відшкодування позивачу сплачена не була. Відомості щодо узгодження суми страхового відшкодування отримати від відповідача ПАТ «СК «Оранта-Лугань» не вбачається можливим, так як всі документи перебувають у м. Луганську, який знаходиться на непідконтрольній України території проведення АТО.

Відповідно до Висновку № 020/15 експертного автотоварознавчого дослідження від 26.08.2015 року, який було складено експертним бюро «Новопсковекспертиза», вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля VW Transporter, державний номер ВВ9826CМ, на момент ДТП становить 19905,84 грн. (а.с. 190-195)

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно положень ст. 22 зазначеного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України та п. 3 статті 20 Закону України «Про страхування» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (ст.1,2), порядок відшкодування матеріальної шкоди майну, життю та здоровою третіх осіб, яка була завдана з вини страхувальника здійснюється страховиком згідно вимог цього закону, не інакше, як на підставі укладеного між страховиком та страхувальником, з вини якого була завдана така шкода, відповідного Договору (страхового полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З вищевикладеного вбачається, що виплата страховою компанією відповідної суми страхового відшкодування в рахунок відшкодування шкоди, завданої майну третьої особи з вини страхувальника проводиться лише за наявності відповідного Договору (страхового полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно встановленого ліміту відповідальності та з врахуванням вимог ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". І саме даний Закон фактично регулює відповідні відносини між страховою компанією та відповідними особами, яким була завдана шкода з вини застрахованої особи.

Тобто дані правовідносини виникли між позивачем та відповідачем внаслідок завдання позивачу шкоди з вини особи, яка здійснювала керування застрахованими транспортним засобом, що відповідно стало підставою для здійснення страховиком (відповідачем) свого обов'язку відшкодувати завдану шкоду, відповідно до ліміту відповідальності, визначеної Страховим полісом, та з врахуванням вимог ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно п.2 ст. 36 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик зобов'язаний здійснити виплату відповідної суми страхового відшкодування потерпілій особі не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Як було встановлено судом, 01.02.2014 року позивач звернувся до страхової компанії з відповідним повідомленням про настання страхового випадку (ДТП) та виплату суми страхового відшкодування, відповідно до ліміту відповідальності страховика. Таким чином, відповідач повинен був виплатити позивачу суму страхового відшкодування в строк не пізніше 01.05.2014 року, однак відповідачем ПАТ «СК «Оранта-Лугань» це зроблено не було.

Відповідно до п.5 ст. 36 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, страховиком сплачується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у період прострочення.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач ПАТ «СК «Оранта-Лугань» не виконав свої зобов'язання відповідно договору добровільного страхування, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми страхового відшкодування, в розмірі встановленої шкоди 19905,84 грн., підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно вимог ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", і відповідно обов'язком страховика у разі настання страхового випадку, внаслідок якого було пошкоджено майно третіх осіб, зводиться до здійснення страхової виплати відповідної суми грошових коштів постраждалій особі. І оскільки дане зобов'язання є грошовим, то в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення. Дані види стягнень не є санкціями за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу.

Оскільки судом встановлено, що відповідач ПАТ «СК «Оранта-Лугань» прострочив виконання зобов'язання за договором позовні вимоги в частині стягнення суми боргу з урахуванням пені, встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних, також підлягають задоволенню.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, з урахуванням уточнених позовних вимог позивача від 25.09.2015 р., з відповідача ПАТ «СК «Оранта-Лугань» на користь позивача підлягає стягненню :

-сума страхового відшкодування у розмірі 19905,84 грн.,

-пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ з суми страхового відшкодування в розмірі 19905,84 грн. за період з 01.05.2014 року до 25.09.2015 року, яка складає10897грн.=(19905,84*(2*9,5/365)*77/100)+(19905,84*(2*12,5/365)*119/100)+(19905,84*(2*14/365)*85/100)+(19905,84*(2*19,5/365)*26/100)+(19905,84*(2*30/365)*177/100)+(19905,84*(2*27/365)*29/100),

-інфляційні витрати в розмірі 12369,49 грн., розраховані відповідно до офіційних даних індексу інфляції в газеті «Урядовий кур?єр» за період з 01.05.2014 року до 25.09.2015 року та рекомендацій відповідно до листа ВСУ N 62-97р від 03.04.97 р.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача суми моральної шкоди у розмірі 10000 грн., то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди з підстав, визначених позивачем, то вона не ґрунтується ні на законі, ні на договорі, оскільки відносини, які мають місце, не передбачають відшкодування моральної шкоди.

Так, відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Також відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі на відшкодування збитків та моральної шкоди. При цьому суттєвим є те, що зазначена стаття передбачає відшкодування моральної шкоди, проте лише у випадку, коли це встановлено законом або договором.

Тому, якщо сторони при укладенні договору передбачили таку відповідальність за порушення зобов'язань, то вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню з урахуванням положень, встановлених ст. 23 ЦК України та роз'яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 (з відповідними змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Якщо ж умовами договору не визначено моральну шкоду, як один із видів відповідальності, вона підлягає відшкодуванню лише у випадках, передбачених законом. При цьому ст. 611 ЦК України не слід розуміти так, що вона відсилає до ст.ст. 16, 23 цього Кодексу, яка серед способів захисту права називає відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Такий висновок ґрунтується на тому, що спеціальна норма (п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України) не може відсилати до загальної норми (п. 9 ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Встановлено, що спір між сторонами регулюється Законом України «Про страхування», ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Статтею 26-1 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено відшкодування страховиком потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральної шкоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю.

Отже, ні нормами ЦК України, ні зазначеними Законами, ні договором страхування не передбачено відшкодування моральної шкоди в даних правовідносинах, тобто спричинення моральної шкоди за порушення страховиком строків виплати страхового відшкодування.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що викладені позивачем правові підстави відшкодування моральної шкоди через тривалий час невиплати страхового платежу відповідачем є необґрунтованими, а вимоги про її стягнення такими, що задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача ПАТ «СК «Оранта-Лугань» на користь позивача суму - суму страхового відшкодування в розмірі 19905,84 грн., пеню в розмірі 10897 грн., 3 % річних в розмірі 839,32 грн., інфляційні витрати в розмірі 12369,49 грн., всього стягнути 44011,65 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та положень ЗУ "Про судовий збір", шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору у розмірі 487,20 грн., витрат за публікацію оголошення у пресі в розмірі 1050 грн., витрат за проведення експертизи в розмірі 700 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57-61, 88, 209,212-215, 218,223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «СК «Оранта-Лугань», ОСОБА_3 (транспортного) страхового бюро України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про стягнення суми страхового відшкодування, пені, втрат від інфляції, відсотків за користування чужими коштами, моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «СК «Оранта-Лугань» на користь ОСОБА_1:

- суму страхового відшкодування в розмірі 19905,84 грн.,

- пеню в розмірі 10897 грн.,

- 3 % річних в розмірі 839,32 грн.,

- інфляційні витрати в розмірі 12369,49 грн.,

всього стягнути 44011,65 грн. (сорок чотири тисячі одинадцять грн. 65 коп.), судовий збір в розмірі 487,20 грн., витрати за публікацію оголошення у пресі в розмірі 1050 грн., витрати за проведення експертизи в розмірі 700 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано апеляційному суду Луганської області через Новопсковський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: