Справа № 373/1144/15 Головуючий у І інстанції Залеська А.О.
Провадження № 22-ц/780/4071/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 53 15.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

15 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Приходька К.П.,

суддів Голуб С.А., Воробйової Н.С.,

при секретарі: Петленко І.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Національного етнографічного заповідника «Переяслав» про визнання частково недійсним трудового договору та поновлення на роботі,-

встановила:

у квітні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Просив визнати недійсним трудовий договір від 06.10.2014 року, укладений між ним та відповідачем, в частині визначення строку його дії, а також просить скасувати наказ від 30.03.2015 №28-ОС про звільнення його з посади завідувача науково-методичного сектору охорони культурної спадщини Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» (далі НІЕЗ) та поновити його на роботі на вказаній посаді.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що строковий трудовий договір був укладений з ним за відсутності у відповідача підстав, передбачених ч.2 ст.23 КЗпП України. Під час укладання цього договору його особистий інтерес полягав в тому, щоб в подальшому залишитись на роботі постійно.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2015 року, його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що рішення в незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Також зазначив, що рішення прийняте без повного з»ясування всіх обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що строковий трудовий договір був укладений з ним за відсутності у відповідача підстав, передбачених ч.2 ст.23 КЗпП України. Під час укладання цього договору його особистий інтерес полягав в тому, щоб в подальшому залишитись на роботі постійно.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи питання недійсності трудового договору чи його частини, суд з»ясовує чи відповідає зміст договору вимогам закону та чи мало місце порушення прав та інтересів позивача при прийомі на роботу. Вирішуючи питання поновлення на роботі, суд з»ясовує чи мало місце незаконне звільнення позивача.

Згідно з ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов»язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов»язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу при прийнятті на роботу були роз»яснені обставини, пов»язані з недостатнім фінансування бюджетних установ та прогнозованим скороченням чисельності працівників. Ці обставини підтверджуються постановою Кабінету Міністрів України №65 від 01.03.2014 «Про скорочення бюджетних коштів та недопущення витрат бюджету».

Тобто відповідач при прийнятті позивача на роботу не міг взяти на себе зобов»язання перед працівником за трудовим договором на невизначений строк, а тому запропонував строковий трудовий договір і позивач пристав на таку пропозицію. Сторони погодили строк трудового договору, про що свідчить заява позивача.

У своїй заяві про прийняття на роботу від 06.10.2014 позивач ОСОБА_2 просить укласти з ним саме строковий трудовий договір - з 06 жовтня 2014 року по 31 березня 2015 року (а.с29).

Наказом від 06.10.2014 за №153-ОС, ОСОБА_2 був прийнятий на посаду завідувача науково-методичного сектору охорони культурної спадщини НІЕЗ «Переяслав» за строковим договором.

Згідно з п.2.6 трудового договору від 06.10.2014 він укладений на строк, установлений за погодженням сторін, а саме з 06 жовтня 2014 по 31 березня 2015 року(а.с.7-8).

Також в ст.23 КЗпП України визначені випадки, коли трудовий договір може бути укладений на відповідний строк, який може бути окреслений певними датами за погодженням сторін (п.2 ч.1 ст.23 КЗпП), або обумовлений часом виконання певної роботи без визначення конкретної дати ( п.3 ч.1 ст.23 КЗпП). Такі трудові договори називаються строковими. Їх можна укладати під час прийняття на роботу, так і переукладати згодом. При цьому закон не обмежує права сторін трудового договору на визначення строку його дії.

Згідно з п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини тривають і жодна із сторін не поставила вимоги про їх припинення.

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви працівника. Роботодавець також не зобов»язаний попереджати або в іншій спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п.2 ст.36 КЗпП України.

Звільнити працівника у зв»язку із закінченням строку трудового договору можна як у період тимчасової непрацездатності, так і в період перебування його у відпустці, без попередньої згоди профспілкової організації.

Крім того ч.1 ст.39-1 КЗпП України передбачено, що коли після закінчення строку трудового договору трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Тобто діє принцип мовчазної згоди.

30.03.2015, в останній день роботи ОСОБА_2, був виданий наказ генерального директора Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» за №28-ОС про звільнення його з роботи з 31.03.2015р. у зв»язку із закінченням строку трудового договору п.2 ст.36 КЗпП.

У відповідності до ч.1 ст.39-1 КЗпП України не можна вважати дію цього договору продовженим на невизначений строк. Наказ про звільнення позивача і є вимогою роботодавця припинити дію строкового договору.

Письмові звернення позивача до роботодавця 20.03.2015 та 30.03.2015 про переукладення трудового договору на нових умовах правового значення не має, тому що за загальним правилом одностороння зміна умов договору після його укладення не допускається.

У відповідності до ч.3 ст.184 КЗпП України передбачається обов»язкове працевлаштування окремої категорії осіб (вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів, якщо є дитина віком до 14 років або дитина-інвалід), у випадках звільнення їх після закінчення строкового трудового договору.

Позивач до цієї категорії не відноситься. Тому безпідставним та необґрунтованим є твердження представника позивача, про те, що відповідач відповідно до положень п.п.2.1-2.4 Колективного трудового договору зобов»язаний був забезпечити ОСОБА_2 роботою та укласти з ним безстроковий трудовий договір.

Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

Крім того, недійсним з вищевказаних підстав може бути визнаний трудовий договір, який триває, оскільки такий спосіб захисту прав позивача в досліджуваній ситуації спрямований на припинення порушення та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Тобто, оскаржуваний трудовий договір вичерпав свою дію, трудові відносини з позивачем припинені у зв»язку з закінченням погодженого сторонами строку, на який він укладався. Позивач, виконуючи трудові обов»язки за строковим трудовим договором, достовірно знаючи дату його закінчення не звернувся до суду в тримісячний строк, як передбачено ст. 233 КЗпП України, за захистом своїх прав та інтересів, які він вважав порушеними.

Суд першої інстанції вірно встановив, що строковий трудовий договір укладений із ОСОБА_2 без примусу та обману з боку відповідача, за бажанням позивача та з метою офіційного працевлаштування для задоволення його інтересу до музейної роботи, про що сам позивач повідомив суд. Саме з цих причин він, будучи повідомлений про відсутність гарантій постійного працевлаштування, пристав на пропозицію відповідача укласти трудовий договір на певний строк. Права позивача при укладанні цього договору не були порушені. Так само не було допущено порушень закону та прав позивача при звільненні.

Тому доводи апелянта в апеляційній скарзі про порушення норм матеріального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку відмовивши в задоволенні позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційні скарги і залишити рішення суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів,-

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді