РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним договору купівлі-продажу квартири, визнання незаконним вселення та користування квартирою, вселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки та просить визнати незаконною купівлю-продаж квартири АДРЕСА_1 від 10.03.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2; визнати незаконним вселення та використання квартири у корисних цілях громадянкою ОСОБА_2; вселити його в квартиру АДРЕСА_1

(а.с. 7)

При цьому позивач посилається на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1, де він і зареєстрований. У березні 2009 року, перебуваючи у відряджанні, групою шахраїв на чолі з його сусідкою з квартири № 3 ОСОБА_2, було проведено шахрайське дійство з продажу його житла. ОСОБА_2 10 березня 2009 року незаконно стає власником його квартири, яка також у шахрайський спосіб, незаконно, 03.04.2009 року перепродала його квартиру родичу свого чоловіка - ОСОБА_4, який є громадянином Росії, та живе у м. Москві. Таким чином, ОСОБА_2 намагалась сховатись від скоєного нею злочину та зберегти володіння над його квартирою, та отримує грошовий доход з квартири, здаючи його житло у найом невідомим особам. В зв'язку з чим він просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнав, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.07.1999 р., яке зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 7-15642, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, площею 28,6 кв.м. Право власності ОСОБА_1 було зареєстровано Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 17.01.2000 р.

(а.с. 13)

10.03.2009 року між ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який було посвідчено державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Чорною С.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 4-2451.

(а.с. 12)

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 02.12.2014 р. було задоволено позов ОСОБА_1 та визнано недійсною довіреність, видану від імені ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_3, посвідчену 20 лютого 2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, що зареєстрована в реєстрі за № 243. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 10 березня 2009 року, укладений між ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Чорною С.Г., що зареєстрований за № 4-2451.

(а.с. 3)

Таким чином, вимого позивача щодо визнання незаконним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в м.Одесі від 10.03.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вже судом була вирішена, тому в цій частині позову слід відмовити.

Як вбачається з мотивувальної частини Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 02.12.2014 р. - 03.04.2009 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який було посвідчено державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Чорною С.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 4-3328.

Отже на теперішній час власником спірної квартири є ОСОБА_4

В ході розгляду справи представнику позивача роз'яснювалася можливість уточнення позову та заявлення вимоги до ОСОБА_4, разом з тим, цього зроблено не було.

(а.с.3 - 4)

Таким чином судом встановлено, що власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 При цьому право власності на вказану квартиру ОСОБА_1 поновлено судом, а ОСОБА_4 є власником цієї квартири за договором, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 03.04.2009 р.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази які б свідчили, що ОСОБА_2 вселилася та користується спірною квартирою, тому ці вимоги позивача є також не доведеними, отже в частині вимог щодо визнання незаконним вселення та використання спірної квартири ОСОБА_2 слід відмовити.

Позивачем, на обґрунтування вимоги щодо його вселення в квартиру АДРЕСА_1 також не надано будь-яких доказів, які б свідчили про те, що останній позбавлений можливості вселитися в цю квартиру з вини ОСОБА_2 тому в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Суд вважає, що позивач не позбавлений можливості заявити позовні вимоги щодо вселення в квартиру АДРЕСА_1 разом з іншими вимогами, які суд роз'яснював у своєму рішенні від 02.12.2014 р. до останнього власника квартири тобто ОСОБА_4

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 57-60, 213-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним договору купівлі-продажу квартири, визнання незаконним вселення та користування квартирою та вселення відмовити.

Рішення може бути оскаржено, про що протягом десяти днів з дня проголошення подається апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу потягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

02.03.2015