Провадження № 2/344/4010/15
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

02 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Бойчук О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання права володіння і користування кімнатами квартири,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_2 про надання права володіння і користування кімнатами квартири № 7 в будинку № 10 «б» на вул. В.Великого в м. Івано-Франківськ.

Позивач 02 жовтня 2015 року звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на вказану квартиру, майно, яке знаходиться в цій квартирі, та автомобіль, а також заборонити перереєстрацію квартири та реєстрацію в цій квартирі третіх осіб.

Згідно ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до Постанови № 9 від 22.12.2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Всупереч вимогам ч. 2 ст. 151 ЦПК України, в заяві про забезпечення позову не зазначено обґрунтованих підстав та не подано суду жодних належних доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову у виді обмеження реєстрації може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Зокрема, суду не представлено жодних доказів того, що відповідач, діючи з метою уникнення певної відповідальності, має намір відчужити чи передати належне їй майно, вчиняє з приводу таких своїх намірів будь-які дії та вступає на підставі цих намірів у будь-які відносини з третіми особами.

Вимога щодо арешту автомобіля не стосується суті спору, а тому до задоволення не підлягає.

Вимога щодо арешту майна, яке знаходиться в квартирі, є необґрунтованою, оскільки заявником нічим не підтверджено наявність такого майна.

З огляду на викладене та зважаючи на вимоги ч. 3 ст. 152 ЦПК України щодо співмірності виду забезпечення заявленому позову, суддя дійшов висновку, що в задоволенні вимог заяви позивача про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151, 209, 210 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання права володіння і користування кімнатами квартири відмовити.

Копію ухвали направити для відома заявнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.В.Бойчук