РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/3710/15-ц

Провадження № 2/700/860/15

10 грудня 2015 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі: Головуючого-судді: Пічкур С.Д.,

При секретарі: Сіденко Н.П.,

За участю представника позивача: ОСОБА_1, відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Родинний сад», про стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобовязання,

встановив:

22 вересня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПП «Родинний сад» про стягнення інфляційних витрат в сумі 36 667 грн. 76 коп. та 2173 грн. 64 коп. трьох процентів річних за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за період з лютого по серпень 2015 року.

09 листопада 2015 року позивач доповнив позовні вимоги, та просив стягнути з відповідача на його користь 39 342 грн. 15 коп. інфляційних витрат та 2551 грн. 80 коп. трьох проценти річних за період з лютого 2015 року по листопада 2015 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що згідно рішення апеляційного суду Черкаської області від 31 січня 2013 року, з відповідача на його користь стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 128 000 грн., та три проценти річних в сумі 3356 грн. 05 коп. Відповідач лише частково сплатив заборгованість в сумі 4429 грн. 54 коп., і протягом тривалого часу не виконує взятих на себе зобовязань. Тому за період часу з лютого по листопад 2015 року згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязаний сплати борг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних в загальні сумі 41 893 грн. 95 коп.

В судовому засіданні представник позивача свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав повністю. В обґрунтування своїх заперечень вказує на невірність розрахунку інфляційних витрат, оскільки розрахунок проведено за кожен місяць без урахування місяців, в яких була дефляція, що не є вірним. Крім цього, просить застосувати термін позовної давності та з цих підстав відмовити в позові, оскільки вимоги щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат є похідними від основного боргу, який був присуджений до стягнення 31 січня 2013 року. Строк виконання зобовязань за договором позики розпочався 07 липня 2011 року, тобто з цього часу у позивача виникло право вимоги, а оскільки на час предявлення позову пройшло більше трьох років з вказаної дати, сплив строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові.

Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та відповідні до них правовідносини, суд виходить з наступного.

Згідно рішення Апеляційного суду Черкаської області від 31 січня 2015 року, яке набрало законної сили, присуджено до стягнення з ПП «Родинний сад» на користь ОСОБА_3 борг в сумі 128 000 грн., 3% річних в розмірі 3 356 грн. 05 коп., а всього 131 356 грн. 05 коп.

Відповідно до рішення Апеляційного суду Черкаської області від 29 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, присуджено до стягнення з ПП «Родинний сад» на користь ОСОБА_3 суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за час прострочення в сумі 29 075 грн. 79 коп. за період з 14 травня 2012 року по 16 лютого 2015 року, та 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 9 854 грн. 35 коп.

При цьому, даним рішення суду встановлено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, на що вказує Верховний суд України у своїй Постанові від 01 жовтня 2014 року, справа №6-113цс14.

Згідно інформації, наданої Відділом ДВС Лисянського районного управління юстиції від 09 грудня 2015 року, відповідач лише частково виконав грошові зобовязання перед позивачем, сплативши 4420 грн. 54 коп. в рахунок боргу 10 липня 2013 року, 15 вересня 2015 року - 13 636 грн. 36 коп., 02 жовтня 2015 року - 2727 грн. 27 коп., 09 жовтня 2015 року - 1818 грн. 18 коп., 16 жовтня 2015 року - 3636 грн. 36 коп., 28 жовтня 2015 року - 3636 грн. 36 коп., 09 листопада 2015 року - 3636 грн. 36 коп., 30 листопада 2015 року - 3636 грн. 36 коп.

Таким чином, за заявлений позивачем період, відповідач внаслідок порушення грошового зобовязання, повинен сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми,

Згідно наданого позивачем розрахунку, розмір трьох відсотків за період з 17 лютого по 30 жовтня 2015 року проведено вірно з урахуванням сплачених відповідачем коштів. Три проценти річних за вказаний період складають 2551 грн. 80 коп.

Оскільки інфляційні витрати нараховуються помісячно, то нарахування інфляційних витрат за лютий 2015 року не є вірним оскільки вони частково враховані в рішенні суду від 29 квітня 2015 року. Крім цього, нарахування інфляційних витрат за вересень 2015 року, необхідно провести знову ж таки не по днях, а в цілому за місяць з урахуванням сплачених відповідачем коштів саме у вересні 2015 року. Тому в цілому інфляційні витрати за вересень 2015 року складають 2528 грн. 69 коп. (109943,10х2,3%). А від загальної суми інфляційних витрат необхідно відняти нарахування за лютий 2015 року, тому до стягнення підлягає 36 389 грн. 44 коп. (39342,15- (2087,01+145,7)).

З урахуванням даних розрахунків, позов в частині стягнення інфляційних витрат підлягає до часткового задоволення.

Суд не може погодитись з доводами відповідача щодо застосування стоків позовної давності, оскільки такі посилання не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач заявив вимогу про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних починаючи з лютого 2015 року, що свідчить про не пропущення ним встановленого законом строку позовної давності. При цьому, дані вимоги не є додатковими, а сплата коштів визначених ст. 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника саме за весь час прострочення виконання грошового зобовязання.

В звязку з частковим задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає до стягнення пропорційно задоволеним вимогам згідно ст. 88 ЦПК України (48941,24х100/41893,95) в сумі 453 грн. 90 коп.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 11, 256, 257, 509, 625, 1046, 1049, ЦК України, 3, 6, 7, 8, 10, 18, 57, 88, 157, 158, 159, 174, 179, 196, 207, 208, 209, 213, 214, 215, ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Родинний сад», про стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобовязання задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Родинний сад» на користь ОСОБА_3 36 389 грн. 44 коп. інфляційних витрат та 2551 грн. 80 коп. трьох процентів річних, а всього 38 941 (Тридцять вісім тисяч девятсот сорок одна) грн. 24 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства «Родинний сад» на користь ОСОБА_3 453 грн. 90 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги через Лисянський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 11 грудня 2015 року.

Суддя С. Д. Пічкур