УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,Кафідової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом державного підприємства «Науково-дослідний інститут радіосистем» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, сектору громадянства імміграції, реєстрації фізичних осіб Корольовського районного відділу УМВС України в Житомирській області про визнання ордерів недійсними, виселення, визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, та про скасування реєстрації; за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про вселення; за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_9, державного підприємства «Науково-дослідний інститут радіосистем» про визнання ордеру недійсним, за касаційною скаргою державного підприємства «Науково-дослідний інститут радіосистем» на рішення апеляційного суду Житомирської області від 25 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2007 року державне підприємство «Науково-дослідний інститут радіосистем» (далі - ДП «Науково-дослідний інститут радіосистем») звернулося до суду з позовом, у якому, з врахуванням уточнених позовних вимог, просило:

- визнати недійсним ордер, виданий 15 грудня 2005 року ОСОБА_6 на право зайняття сім'єю з двох чоловік кімнат площами 11,8 кв. м. та 8,2 кв. м. в гуртожитку по АДРЕСА_2, та ордер, виданий 15 листопада 2005 року на ім'я ОСОБА_6 на право зайняття сім'єю з двох чоловік всієї квартири № НОМЕР_1 за вказаною вище адресою;

- виселити ОСОБА_6, ОСОБА_7 та їх неповнолітню дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з кімнати площею 8,2 кв. м. квартири № НОМЕР_1 в гуртожитку по АДРЕСА_2;

- визнати ОСОБА_6, ОСОБА_7 та їх неповнолітню дочку ОСОБА_8 такими, що втратили право на користування кімнатою площею 11,8 кв. м. в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1, та виселити їх з цієї кімнати без надання їм іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позову ДП «Науково-дослідний інститут радіосистем» зазначило, що ОСОБА_6 був прийнятий на роботу як молодий спеціаліст на посаду наукового співробітника Науково-дослідного інституту радіосистем м. Житомира із зазначенням на направленні Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «ХАІ» № 5/5 - без надання житла.

Враховуючи складність спільного проживання відповідача із батьками, рішенням профспілкового комітету і адміністрації інституту від 08 вересня 2005 року йому була надана кімната № НОМЕР_1 площею 11,8 кв. м. в будинку № АДРЕСА_1, що є гуртожитком інституту та знаходиться на його балансі.

Відповідач незаконно зайняв додатково ще одну кімнату в гуртожитку площею 8,2 кв. м. без відповідного рішення. Зазначена кімната була виділена іншому працівнику інституту ОСОБА_9, яка потребувала тимчасового житла.

Відповідачі добровільно відмовляються звільнили зайняту ними кімнату, крім того, ордер від 15 грудня 2005 року на кімнати площами 11,8 кв. м. та 8,2 кв. м. та ордер від 15 листопада 2005 року на всю квартиру № НОМЕР_1, ОСОБА_6 інститутом не видавалися. ОСОБА_6 припинив трудові відносини з підприємством 19 вересня 2006 року, більше шести місяців, з жовтня 2006 року по березень 2007 року, в гуртожитку не проживає і не сплачує за нього кошти, що і стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

У квітні 2008 року ОСОБА_9 звернулася до суду з позовом, у якому просила вселити її і членів сім'ї ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в кімнату площею 8,2 кв. м. гуртожитку АДРЕСА_2. В обґрунтування своєї позовної заяви зазначала, що кімната площею 8,2 кв. м. за цією адресою була їй виділена інститутом на підставі ордеру № 2 від 01 листопада 2006 року, проте відповідачі зайняли зазначену кімнату самовільно чим порушили її права на житло.

У жовтні 2008 року ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати недійсним ордер № 2 від 01 листопада 2006 року, виданий ДП «Науково-дослідний інститут радіосистем» на ім'я ОСОБА_9 на право зайняття сім'єю з двох чоловік кімнати площею 8,2 кв. м. в гуртожитку АДРЕСА_2. В обґрунтування своїх вимог зазначала, що вона разом із чоловіком ОСОБА_6 та неповнолітньою дочкою ОСОБА_8 на законних підставах проживає у кімнатах площами 11,8 кв. м. та 8,2 кв. м. на підставі ордера від 15 грудня 2005 року. В порушення норм житлового законодавства інститутом був виданий ОСОБА_9 ще один ордер від 01 листопада 2006 року на кімнату площею 8,2 кв. м. в гуртожитку, тобто була незаконно виділена кімната, яка фактично використовується позивачем та її сім'єю.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2013 року в задоволенні позовних вимог ДП «Науково-дослідний інститут радіосистем» та в позові ОСОБА_9 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено.

Визнано недійсним ордер № 2 від 01 листопада 2006 року, виданий ДП «Науково-дослідний інститут радіосистем» на ім'я ОСОБА_9 на право заселення кімнати площею 8,2 кв. м. в гуртожиткуАДРЕСА_3, по АДРЕСА_1.

Стягнуто з ДП «Науково-дослідний інститут радіосистем» в доход Держави 42 грн 50 коп. судового збору.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 23 серпня 2013 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2013 року скасовано та ухвалено у справі нове рішення.

Позовні вимоги ДП «Науково-дослідний інститут радіосистем» задоволено частково.

Виселено ОСОБА_6, ОСОБА_7 та їх неповнолітню дочку ОСОБА_8 з кімнати площею 8,2 кв. м. гуртожитку, що знаходиться в АДРЕСА_4, без надання іншого житлового приміщення.

Виселено ОСОБА_6, ОСОБА_7 та їх неповнолітню дочку ОСОБА_8 з кімнати площею 11,8 кв. м. гуртожитку, що знаходиться в АДРЕСА_4, без надання іншого жилого приміщення.

У задоволенні решти позовних вимог ДП «Науково-дослідний інститут радіосистем» відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_9 задоволено.

Вселено ОСОБА_9 та членів її сім'ї ОСОБА_10, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, в кімнату площею 8,2 кв. м. гуртожитку, що знаходиться в АДРЕСА_5.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2014 року рішення апеляційного суду Житомирської області від 23 серпня 2013 року, в частині виселення ОСОБА_6 та членів його сім'ї з кімнати площею 11,8 кв. м. у квартирі АДРЕСА_6 скасовано, справу в цій частині направлено на новий апеляційний розгляд.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 25 вересня 2014 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2013 року, в частині правового обґрунтування, скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ДП «Науково-дослідний інститут радіосистем» у задоволенні позову до ОСОБА_6, ОСОБА_7, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, сектору громадянства імміграції, реєстрації фізичних осіб Корольовського районного відділу УМВС України в Житомирській області про визнання ордеру недійсним, виселення, визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, та про скасування реєстрації.

У касаційній скарзі ДП «Науково-дослідний інститут радіосистем» просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду Житомирської області від 25 вересня 2014 року в частині відмови в позові ДП«Науково-дослідний інститут радіосистем» та ухвалити у справі нове рішення про задоволення вимог підприємства в повному обсязі, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 разом із своєю сім'єю вселився до спірних кімнат площами 11,8 та 8,2 кв. м. в квартирі АДРЕСА_7 на підставі ордерів від 15 грудня 2005 року, вони проживають у цих кімнатах на законних на те підставах.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові ДП «Науково-дослідний інститут радіосистем» районний суд керувався ст. 116 ЖК України та виходив з того, що позивачем не надано доказів щодо порушення відповідачами порядку та правил проживання, також керувався ст. 71 ЖК Української РСР і виходив з того, що позивачем не доведено факту відсутності відповідачів понад шість місяців у спірній кімнаті площею 11,8 кв. м. за вказаною вище адресою.

Апеляційний суд, ухвалюючи у справі нове рішення стосовно позовних вимог ДП «Науково-дослідний інститут радіосистем», виходив з того, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову з підстав ненадання доказів відсутності проживання ОСОБА_6 та членів його сім'ї понад шість місяців у гуртожитку не звернув увагу на те, що підстави виселення осіб з гуртожитків без надання іншого жилого приміщення визначені ст. ст. 116, 132 ЖК України і такі особи не можуть бути виселені з підстав передбачених ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися неможна.

Як зазначено вище, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2014 року рішення апеляційного суду Житомирської області від 23 серпня 2013 року скасовано лише в частині виселення ОСОБА_6 та членів його сім'ї з кімнати площею 11,8 кв. м. у квартирі АДРЕСА_6, справу в цій частині направлено на новий апеляційний розгляд.

З резолютивної частини оскаржуваного в касаційному порядку рішення апеляційного суду Житомирської області від 25 вересня 2014 року вбачається, що апеляційним судом ухвалено у справі нове рішення про відмову ДП «Науково-дослідний інститут радіосистем» у задоволенні позову в цілому, незважаючи на те, що спір стосовно позовних вимог ДП «Науково-дослідний інститут радіосистем» про визнання недійсними оспорюваних ордерів, виселення відповідачів за первісним позовом з кімнати площею 8,2 кв. м. квартири № НОМЕР_1 в гуртожитку по АДРЕСА_2 вирішено рішенням апеляційного суду Житомирської області від 23 серпня 2013 року, яке у вказаній частині не скасовано і є чинним. Наведене свідчить про порушення апеляційним судом норм ст. ст. 215-217, ст. 309, ч. 4 ст. 338 ЦПК України.

Крім того, зі змісту заяви ДП «Науково-дослідний інститут радіосистем» про зміну позовних вимог (а. с. 30, том 2) вбачається, що позивач просив виселити відповідачів зі спірної кімнати площею 11,8 кв. м. - з тих підстав, що відповідачі без поважних причин понад 6 місяців у ній не проживають (71, 72 ЖК України) і більше року не сплачують за гуртожиток. При цьому, обґрунтовуючи уточнені позовні вимоги, позивач посилався в тому числі і на ч. 2 ст. 132, ст. 116 ЖК України і зазначав, що трудові відносини з ОСОБА_6 припинено і відповідачі порушують правила соціалістичного співжиття в гуртожитку.

Апеляційний суд при вирішенні позову в частині вимог ДП «Науково-дослідний інститут радіосистем» стосовно виселення відповідачів зі спірної кімнати площею 11,8 кв. м. не звернув уваги на підстави позову в цій частині та безпідставно дійшов до висновків, що позовні вимоги обґрунтовано лише підставами, передбаченими ст. ст. 71, 72 ЖК України.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до положень статей 10 і 11, 213, 214 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, при цьому суд встановлює характер правовідносин, встановлює норми матеріального права, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, та правильно їх застосовує в кожному конкретному випадку.

Наведені вище норми процесуального права апеляційним судом не дотримано оскільки при перевірці законності рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору щодо позовних вимог ДП «Науково-дослідний інститут радіосистем» про виселення первісних відповідачів зі спірної кімнати площею 11,8 кв. м. суд апеляційної інстанції не врахував підстав позову та не перевірив належним висновків суду першої інстанції чином щодо його обґрунтованості у вказаній частині.

З підстав викладених вище рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, як це передбачено ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу державного підприємства «Науково-дослідний інститут радіосистем» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 25 вересня 2014 року скасувати і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова В.М. Колодійчук І.М. Фаловська