Справа № 369/3350/15-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/6059/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 30.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

30 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Березовенко Р.В.

при секретарі Якимчук Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

Встановила :

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що у вересні 2012 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, за яким відповідач отримав грошові кошти в розмірі 4900 дол. США ( еквівалент 40000 грн.) та 2000 дол. США, про що склав власноручно розписки. Дані кошти зобовязувався повернути до 01 березня 2013 року. Свої зобовязання за договором відповідач не виконав, борг не повернув.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість в розмірі 6900 дол. США, що в еквіваленті становить 160 701 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач проти позову заперечував. Вказував на те, що між ним та позивачем по справі були дружні відносини. Дійсно він отримав у борг 40 000 грн., що були еквівалентні 4900 дол. США. Решту 2000 дол. США було надано позивачем для вирішення питань по земельній ділянці, а саме виготовлення землевпорядної документації на його ім.»я. Наприкінці 2012 року чи на початку 2013 року він повернув борг в розмірі 40000 грн. Оригінал розписки не забирав, залишив у ОСОБА_2, так як термін погашення позики був у 2113 році; оскільки між ним та позивачем були довірительні відносини він не взяв у останнього і розписку про повернення боргу у вказаній сумі, але при поверненні коштів були присутні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Щодо грошової суми 2000 дол. США, то вони були ним витрачені для оформлення державного акту на ім.»я позивача, тому повертати їх він не зобовязаний. Просив відмовити в задоволенні позову.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 150 409,77 грн. та судовий збір в розмірі 1504,10 грн..У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просив скасувати рішення суду, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Зокрема, вказував на те, що суд безпідставно не взяв до уваги, що згідно розписки від 12 вересня 2012 року борг позивачу він мав повернути до 2113 року. Даний термін ще не настав, а тому і не настав строк для виконання зобов»язання. А тому просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей.

Ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як десять разів перевищує встановлений законом неоподаткований мінімум доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

По справі встановлено, що 12 вересня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір позики. За даним договором ОСОБА_2 отримав у борг кошти в розмірі 40000 грн., що еквівалентні 4900 дол. США та 2000 дол. США. (а.с. 11,10 ).

З пояснень сторін в судовому засіданні та матеріалів справи вбачається, що позичальник ОСОБА_2 на ім.»я позикодавця Казімежа ОСОБА_3 власноручно написав дві розписки про отримання в борг 40000 грн., еквівалентних 4900 дол.США та 2000 дол. США , з коротким (а.с.11) та повним, із зазначенням усіх даних щодо позичальника, змістом (а.с.10).

При цьому, в тексті розписки з коротким змістом зазначено лише прізвище, ім»я, по батькові позичальника та прізвище, ім»я позикодавця, суму позики (40000 грн., що еквівалентно 4900 дол.США та 2000 дол.США), строк повернення - до 01 березня 2013 року. В розписці з повним текстом зазначено прізвище, ім»я,по батькові позичальника, номер його паспорта, строк його видачі, адреса проживання, прізвище, ім»я позикодавця, сума позики ( 40000 грн., що еквівалентно 4900 дол.США та 2000 дол.США), строк повернення 01 березня 2113 р., дата написання розписки (12.09.2012 року).

Розписки власноручно підписано позичальником ОСОБА_2

Як вбачається зі змісту заперечень проти позову, поданих ОСОБА_2 на ім.»я суду, першу розписку з коротким змістом він написав позикодавцю в день отримання позики; у січні 2013 року він повернув позикодавцю 40000 грн., розписку про позику останній йому не віддав, оскільки повернуто було лише гривневий борг, розписку про повернення боргу у сумі 40000 грн. він не брав. Сума 2000 дол. США не була зобов»язанням по поверненню коштів, їх він мав витратити на виготовлення землевпорядної документації на ім.»я позивача.

Після виготовлення технічної документації вона не була затверджена з технічних причин (накладання земельної ділянки на землі суміжних користувачів), про що він повідомив К.ОСОБА_3. Оскільки кошти були витрачені на потреби останнього та за його згодою, грошові кошти у сумі 2000 дол.США намірів повертати відповідач не мав.

Після того, як було виготовлено технічну документацію, К.ОСОБА_3 запропонував йому написати нову розписку з повними його даними та новим строком повернення, що стало причиною наявності двох розписок у справі ( а.с.62-63).

За версією відповідача, нова розписка була написана відповідачем після повернення ним 40000 грн. позивачу, що мало місце у січні 2013 року. Вказана сума була повернута до 01 березня 2013 року, тобто до дати, зазначеній в першій розписці ( а.с. 11). При цьому, в новій розписці вказано дату написання «12 вересня 2012 року», зазначено сума боргу-40000 грн., що еквівалентно 4900 дол.США та 2000 дол. США, зі строком повернення-01 березня 2113 року (а.с.10).

Позивач, в свою чергу, категорично заперечував проти повернення йому боргу у будь-якій сумі та наполягав на тому, що терміном повернення позики було саме 01 березня 2013 року. На підтвердження боргових зобов»язань надав оригінали розписок ( короткий текст та текст з повними даними боржника) про отримання позики в сумі 40000 грн.(еквівалент 4900 дол.США) та 2000 дол.США, вказував, що в розписці, з повними даними позичальника, датованій 12.09.2013 року помилково вказано термін повернення 01 березня 2113 р., що є опискою, на яку він не звернув уваги (а.с.48-49).

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд критично оцінив пояснення відповідача щодо терміну повернення позики, та дійшов висновку, що відповідач отримав кошти в сумі 40000 грн., (еквівалент 4900 дол. США ) та 2000 дол. США зі строком повернення саме до 01 березня 2013 року, як і було зазначено в першій розписці позичальника.

Колегія погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи. У даному випадку, колегія вважає, що доводи позикодавця, що він не надавав у позику грошові кошти з терміном повернення майже через сто років, заслуговують на увагу.

При цьому, зі слів позичальника вбачається, що він у січні 2013 року повернув позивачу 40000 грн., а 2000 дол.США намірів провертати не мав, оскільки вони були витрачені в інтересах позикодавця; вже після повернення боргу у сумі 40000 грн. , тобто у січні 2013 року, він на прохання позивача написав іншу розписку, в якій зазначив свої дані та строк повернення боргу ( у повній сумі) до 2113 року; оригінали розписок залишилися у позикодавця, розписки від останнього про повернення боргу частково у сумі 40000 грн. він не має, докази про повернення боргу в зазначеній сумі надати не може.

Суд обґрунтовано відхилив також доводи відповідача про те, що дві тисячі доларів отримані ним для виготовлення землевпорядної документації на ім.»я позивача, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цим обставинам суду не подано. Висновок суду про те, що надана відповідачем на підтвердження свої доводів схема земельної ділянки (а.с.64) , не може свідчити про наявність угоди між сторонами щодо цільового використання отриманих у позику грошових коштів в розмірі 2000 дол.США, є правильним, оскільки відповідає обставинам справи та вимогам закону.

В силу ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У зв»язку з цим, суд правомірно оцінив покази свідків ОСОБА_6А та ОСОБА_4. як такі, що в силу положень ЦПК України, не можуть бути розцінено як належний доказ отримання, повернення грошових коштів, їх розміру, написання сторонами та отримання розписок .

В силу ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам закону. Підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

В апеляційній скарзі не приведено доводів, які б спростували висновки суду, викладені в рішенні.

Керуючись ст..ст.307, 308 ЦПК України, колегія

Ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді