Справа № 367/7896/14-ц Головуючий у І інстанції Чернов Д.Є.
Провадження № 22-ц/780/1724/15 Доповідач у 2 інстанції Голуб
Категорія 58 18.03.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

18 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.

за участі секретаря Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бучанської міської ради Київської області, третя особа: ТОВ «Вандер» про визнання недійсним рішення ,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із вказаним позовом посилаючись на те, що ТОВ «Вандер» є користувачем земельної ділянки площею 7 га за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору оренди.

02 червня 2014 року вона звернулася до ТОВ «Вандер» з клопотанням та отримала погодження на відведення із земель площею 7 га за адресою АДРЕСА_1, земельної ділянки площею 1 га для ведення особистого селянського господарства.

06 червня 2014 року вона до Бучанської міської ради Київської області (далі - Відповідач) подала клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земельної ділянки, яка перебуває в оренді ТОВ «Вандер» за адресою АДРЕСА_1.

Оскільки протягом місяця з дня звернення із заявою до Бучанської міської ради позивач не отримала ні дозволу на розробку проекту відведення, ні відмови у розробленні такого проекту, позивач відповідно до ч.7 ст. 118 ЗК України замовила виготовлення проекту відведення у Київській обласній філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що 17 липня 2014 року повідомила Бучанську міську раду.

24 липня 2014 року рішенням Бучанської міської ради Київської області №1826-56-VI їй було відмовлено в задоволенні заяви щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1.

Позивач вважала, що ненадання відповідачем відповіді на її заяву протягом місяця, в силу вимог ч.7 ст. 118 ЗК України є тим самим «мовчазною згодою» відповідача на виготовлення проекту відведення земельної ділянки.

Таким чином подальша відмова відповідача в задоволенні заяви позивача, яка містилась і оскаржуваному рішенні порушує права позивача передбачені ст.ст. 116,118,121,122 ЗК України, у зв»язку із чим позивач просила суд визнати недійсним рішення Бучанської міської ради Київської області №1826-56-VI від 24.07.2014 року, яким їй було відмовлено в наданні дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не прийняв до уваги, що рішення Бучанської міської ради було прийнято з порушенням строків та поряду передбачених ст. 118 ЗК України, в порушення ст.ст. 3,19 Конституції України, що обмежило її в реалізації наданих їй законом прав. Адже оскаржуване рішення змінювало/скасовувало наданий Бучанською міською радою позивачу раніше за «мовчазною згодою» дозвіл на виготовлення проекту землеустрою вже після того, як скаржником таке право на замовлення та виготовлення проекту було реалізовано повністю.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки договір оренди земельної ділянки від 15.02.2008 року є чинним та не розірваний, погодження ТОВ «Вандер» ОСОБА_1 відведення із земель площею 7 га за адресою АДРЕСА_1, земельної ділянки площею 1 га для ведення особистого селянського господарства не є підставою для прийняття відповідачем рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 .

Проте колегія суддів не в повній мірі погоджується із такими висновками суду виходячи із наступного.

Відповідно до ст.11 ЦПК країни суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При ухваленні рішення суд першої інстанції не врахував того, що позивач у своєму позові не спростовувала зазначені в рішенні Бучанської міської ради від 24 липня 2014 року підстави для відмови у задоволенні її заяви, а саме відсутність генерального плану м.Буча та неможливість виділення із земель промисловості земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Підставами для оскарження вказаного рішення ради були ті обставини, що рада цим рішенням фактично скасувала своє попереднє рішення про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, який був наданий у вигляді «мовчазної згоди», що, на думку позивача, суперечить ст..3,19 Конституції України, а також п.5 рішення Конституційного Суду України у справі № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року.

Таким чином суд першої інстанції проаналізував правомірність оскаржуваного рішення Бучанської міської ради не із заявлених у позові підстав, тим самим порушивши принципи диспозитивності цивільного судочинства.

Згідно ч. 1, 5 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Порядок отримання безоплатно у власність земельної ділянки передбачений ст. 118 ЗК України відповідно до якої громадянин, зацікавлений в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Судова колегія не може погодитись із доводами позивача в тій частині, що рішенням від 24 липня 2014 року Бучанска міська рада скасувала наданий позивачеві раніше «за мовчазною згодою» дозвіл на виготовлення проекту землеустрою.

Із матеріалів справи вбачається, що 13 червня 2014 року Бучанська міська рада повідомила ОСОБА_1 про те, що її заява про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 буде винесена на розгляд засідання постійної депутатської комісії з питань містобудування та природокористування, що відбудеться 19 червня 2014 року.

Рішення ради про відмову у наданні дозволу було ухвалене лише 24 липня 2014 року.

Дійсно, ч.7 ст. 118 ЗК України передбачено право особи, яка не отримала дозволу органу місцевого самоврядування або обґрунтованої відмови на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, замовити такий проект без такого дозволу.

Разом із тим, тлумачення позивачем бездіяльності Бучанської міської ради щодо розгляду заяви позивача в місячний термін як надання «мовчазної згоди» є довільним і не ґрунтується на вимогах ЗК України.

Статтею 118 ЗК України передбачений порядок надання земельної ділянки у власність який, крім стадії подання заяви та виготовлення проекту відведення, також передбачає і такі стадії як затвердження таких проектів органом місцевого самоврядування.

Оспорюваним рішенням Бучанської міської ради від 24 липня 2014 року не обмежене право позивача надати виготовлений на її замовлення проект відведення земельної ділянки на погодження до цієї ради. А тому судова колегія не вбачає порушень прав позивача на отримання земельної ділянки у власність при дотриманні нею порядку, передбаченого ст. 118 ЗК України та інших норм ЗК України.

Як вбачається із матеріалів справи, Бучанська міська рада відмовила ОСОБА_1 у задоволенні заяви щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з тих підстав, що на даний час земельна ділянка перебуває в оренді ТОВ «Вандер» та за своїм цільовим призначенням відноситься до земель промисловості. Крім того, міська рада відмовила з тих підстав, що відсутній Генеральний план м.Буча.

Разом із тим, доводи позовної заяви і апеляційної скарги не містять обґрунтування незаконності рішення Бучанської міської ради від 24 липня 2014 року з інших підстав, ніж надання його вже після «мовчазної згоди» ради на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, а тому правомірність оскаржуваного рішення міської ради з інших підстав судовою колегією не перевірялась.

Відповідно до ст.. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права які регламентують розгляд справи лише в межах і з підстав заявлених позовних вимог, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, але з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309,312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 січня 2015 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Бучанської міської ради Київської області про визнання рішенням недійсним відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді