Суддя Саркісян О. А.
Справа № 644/8925/13-ц
Провадження № 2/644/6/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2015 р.

Орджонікідзевський районній суд м. Харкова у складі :

Головуючого судді Саркісян О.А.,

При секретарі - Пасмуровій Н.О.,

З участю представника позивачки ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

їх представників,

представника відповідача ПАТ СК «Країна» - Архіпкіна А.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ВАТ НАСК «Оранта», СК «Країна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,спричиненої в результаті ДТП

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом до відповідачів, який в подальшому уточнила і просить стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Країна» та ВАТ НАСК «Оранта» на її користь 50000грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2550 грн. моральної шкоди з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на її користь 36000,20 грн. матеріальної та 95000 грн. моральної шкоди, спричиненої в результаті ДТП.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 28.06.2009 року біля 06 год 30 хв., вона знаходилася в якості пасажирки в автомобілі ВАЗ 21703, реєстр. Номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, де на 517 км+950 м. автомобільного шляху Київ-Харків-Довжанський, сталося зіткнення цього автомобіля з автомобілем КІА-СІД, реєстр.номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, який став виконувати маневр перестроювання на ліву смугу. В результаті ДТП їй були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, що підтверджуються висновком судово-медичної експертизи. Матеріальні збитки становлять 136000,20 грн. і складаються з витрат на придбання медикаментів під час стаціонарного та амбулаторного лікування в сумі 4592 грн.; витрат на придбання додаткового вітамінізованого харчування в сумі 1138 грн.41 к., витрат на сторонній догляд в сумі 16239 грн.79к., витрат на придбання санаторно-курортної путівки в сумі 10080 грн., витрат на придбання набору імплантатів в сумі 4950 грн.; втрати середнього заробітку у зв*язку з встановленням інвалідності з 28.06.2009 року по теперішній час в сумі 99000 грн, а в наступному по 1980 грн. щомісячно. Крім того, їй була спричинена моральна шкода в сумі 100000 грн. Так як, цивільна відповідальність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 була застрахована, то в межах ліміту матеріальна та моральна шкода повинна бути відшкодована страховими компаніями.

В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги. В подальшому в судові засідання не з*являлася, подала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, за участю представника.

Представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник проти позову заперечували, посилаючись на те, що він не винен в ДТП, а винен відповідач ОСОБА_2, який і повинен нести відповідальність за нанесену матеріальну та моральну шкоду.

Відповідач ОСОБА_2 і його представник позов визнали частково, в сумі понесених витрат на придбання медикаментів та набір імплантатів, так як вони підтверджуються документально. Моральну шкоду визнали, але вважають, що заявлена сума не є спів розмірною спричиненим стражданням та нерозумною, виходячи з матеріального становища відповідача ОСОБА_2, що є пенсіонером. Інші позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх недоказаність.

Представник відповідача- ПАТ СК «Країна»- проти позову заперечував з тих підстав, що проведеною судово-автотехнічною експертизою встановлена відсутність вини ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого застрахована ними, а тому відсутні підстави для відшкодування позивачки страховою компанією спричиненої їй матеріальної та моральної шкоди.

Відповідач- ВАТ НАСК «Оранта»- в судове засідання не з*явився, повідомлявся належним чином та своєчасно, про причини неявки до суду не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши надані докази, кримінальну справу №2034/1-227/11, 1/635/80/2013, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст..1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діяннями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою даної статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від наявності вини в випадках, встановлених законом.

Згідно ч.2 ст..1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі /право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо/ володіє транспортним засобом.

Положеннями ст..1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов*язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз*яснено, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто неподільної шкоди взаємопов*язаними сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими ( статті 543,1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам( наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, що спільно завдали шкоди, зобов*язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини ( частина друга ст..1188 ЦК України). При цьому солідарний боржник, який відшкодував спільно завдану шкоду, має право вимагати з кожного з інших завдавачів шкоди частку виплаченого потерпілому відшкодування.

Відповідно до ст..194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати ( страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов*язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням).

Як встановлено судом та підтверджується копією постанови Харківського районного суду Харківської області від 03.07.2013 року 28.06.2009 року біля 06 год 30 хв., ОСОБА_5 знаходилася в якості пасажирки в автомобілі ВАЗ 21703, реєстр. номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, де на 517 км+950 м. автомобільного шляху Київ-Харків-Довжанський, сталося зіткнення цього автомобіля з автомобілем КІА-СІД, реєстр.номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, який став виконувати маневр перестроювання на ліву смугу. В результаті ДТП ОСОБА_5 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження,які потягли за собою стійку втрату працездатності не менше ніж на 1/3, що підтверджуються висновком судово-медичної експертизи №2-КЕ/2012 від 23.02.2012 /а.с.5-6/.

Вказані обставини ніким з учасників процесу не оспорюють ся і ними визнаються.

Відповідно до вищезгаданої постанови Харківського районного суду Харківської області від 03.07.2013 року провадження за кримінальною справою за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в здійсненні злочину, що передбачений ст..286ч.2 КК України було закрито у зв*язку з застосуванням до обвинувачених Закону України «Про амністію» від 08.07.2011 року, таким чином, вина обвинувачених у скоєнні цього злочину судом не була встановлена.

ОСОБА_3 оспорював свою вину у скоєнні даного ДТП і судом за його клопотанням була проведена комісійна судово-автотехнічна експертиза №9496 від 31.10.2014 року, згідно з висновками якої дії ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п.10.1,10.3 Правил дорожнього руху України і знаходилися в причинному зв*язку з технічної точки зору з виникненням даного ДТП, а ОСОБА_3 в даній дорожньо-транспортній ситуації не мав технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів шляхом своєчасного гальмування з моменту виникнення для його подальшого руху небезпеки, тобто шляхом виконання ним вимог п.12.3 ПДР України ( а.с.227-233).

Однак, не дивлячись на цей висновок експертизи, керуючись ст..1188ч.2 ЦК України власники чи особи, які на відповідній правовій підставі керують транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, а це відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_2, несуть солідарну відповідальність за завдану шкоду позивачці, що була пасажиркою одного з автомобілів, незалежно від наявності вини. І саме з цих підстав суд не приймає до уваги доводи відповідача ОСОБА_3, його представника та представника ПАТ СК «Країна» про відсутність підстав для відшкодування спричиненої шкоди позивачці ОСОБА_5 з їх боку.

В результаті отриманих в результаті ДТП травм позивачка перебувала на стаціонарному , а потім на амбулаторному лікуванні, що підтверджується виписками із історії хвороби, де їй призначалося та проводилося, в тому числі медикаментозне лікування за її особистий рахунок. Вказані обставини підтверджуються як виписками із історії хвороби, так і відповідями лікарень, а також оригіналами чеків на суму 4592 грн.(а.с.161-170,175-196). Крім того, для проведення операції позивачка придбала набір імплантатів для остеосинтезу плечової кістки ( з кутовою стабільністю), що підтверджується рахунком-фактурою та квитанцією на суму 4950 грн.(а.с.171-174).

Таким чином, доказані позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в загальній сумі 9542 грн.

Суд визнає, що внаслідок ДТП позивачці було спричинено моральну шкоду, яка виразилася в спричиненні їй тяжких тілесних ушкоджень, фізичному болю, пережитому стресі, нервових переживаннях, тривалому лікуванні та вимушених змін у зв*язку з цим в життєвих стосунках, привичному способу життя. Позивачка стала інвалідом 2 групи, була позбавлена можливості виконувати тривалий час обов*язки дружини в своїй сім*ї, вести активний спосіб життя, що завдало їй додаткових душевних переживань.

Згідно роз"яснень Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди" п.9 розмір відшкодування моральної/майнової/ шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань /фізичних, душевних, психічних тощо/, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат /їх тривалості, можливості відновлення/ та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Приймаючи до уваги, що позивачці завдані тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких вона тривалий час лікувалася, була визнана інвалідом 2 групи, а з 2012 року - інвалідом 3 групи, а також можливості відновлення її попереднього стану, характеру та обсягу страждань, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає суму моральної шкоди визначену позивачкою в 100000 грн. завищеною, і визначає суму в 70000 грн. як таку, що буде відповідати глибині, обсягу та характеру завданих позивачці моральних страждань.

Відповідно до полісу обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 16.02.2009 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ СК «Країна» з лімітом відповідальності 51000 грн. на одну особу за шкоду,завдану життю та здоров'ю та 25500 грн. з шкоду,завдану майну потерпілого(а.с.76).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ВАТ НАСК «Оранта».

Відповідно до ст.6 Закону України» Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка була чинна на момент даного ДТП, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожно-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована.

Згідно ст.24 цього закону у зв*язку з лікуванням відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов*язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням в домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів, що підтверджені документально відповідним медичним закладом.

Відповідно до ст.22.3 цього закону, потерпілому відшкодовується також моральна шкода в розмірі, не більше ніж 5 відсотків ліміту ( тобто 2550грн. в даному випадку).

Так як відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 несуть солідарну відповідальність перед позивачкою на спричинену їй матеріальну та моральну шкоду, то страхові компанії порядку ст.1194 ЦК України повинні сплатити позивачці по ? частині доведеної нею матеріальних витрат на лікування в сумі 9542 грн.:2= 4771 грн. і по 2550 грн. моральної шкоди відповідно до ліміту.

Приймаючи до уваги, що в добровільному порядку відповідач ОСОБА_2 відшкодував позивачці 6000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, що встановлено в судовому засіданні, та зважаючи на те, що по 2550 грн. моральної шкоди суд стягує з страхових компаній, сума моральної шкоди, яка в солідарному порядку повинна бути стягнута з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 складає 70000 грн.-6000 грн.-2550грн.-2550 грн.=58900 грн.

Відповідно до ст.1195 ЦК України, на яку посилається позивачка, та роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 з наступними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відшкодуванню підлягає заробіток (дохід) потерпілого, втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, протезування, стороннього догляду, тощо.

Встановлення групи інвалідності потерпілим, причини і час її виникнення, ступінь втрати працездатності, потребу у додаткових видах допомоги визначають МСЕК чи судово-медична експертиза.

Відповідно до довідки МСЕК від 15.11.2012 року ОСОБА_5 було рекомендовано санаторно-курортне лікування(а.с.186). До цього МСЕК не давала рекомендації щодо санаторно-курортного лікування, стороннього догляду, посиленого харчування.

Разом з тим, позовні вимоги в сумі 10080 грн. витрат на оплату санаторно-курортного лікування ніякими доказами не підтверджені, позивачка таких витрат не понесла, ця сума зазначена нею, як середня вартість санаторно-курортного лікування, яка вказана в засобах масової інформації.

Також в судовому засіданні позивачкою та її представником не доведений факт необхідності посиленого харчування позивачки та необхідність в сторонньому догляді, факти надання стороннього догляду та отримання додаткового харчування та їх вартість.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка на час отримання тілесних ушкоджень в результаті ДТП не працювала, ніяких доказів з цього приводу не надала.

Виходячи з викладеного, суд відмовляє позивачці в задоволенні позовних вимог про стягнення 1138 грн.41 к. витрат на додаткове харчування, 16239 грн.79к. витрат на сторонній догляд, 10080 грн. на санаторно-курортне лікування, 99000 грн. втрати середнього заробітку за їх недоказаністю.

В порядку ст.88 ЦПК України з відповідачів ПАТ «Страхова компанія «Країна», ВАТ НАСК «Оранта», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 91грн.35 к. з кожного.

Відповідно до наданої позивачкою угоди від 30.09.2009 року (а.с.159) вона сплатила адвокату ОСОБА_71700 грн. за ведення кримінальної справи на досудовому слідстві та в суді. При таких обставинах, вважати, що понесені неї витрати в кримінальній справі є судовими витратами на правову допомогу при розгляді даної цивільної справи, де адвокат ОСОБА_7 не був представником ОСОБА_5, документів на підтвердження повноважень не надавав, у суду немає правових підстав і тому вони відшкодуванню в даному цивільному процесі шляхом стягнення з відповідачів на її користь не підлягають. Тим більше в сумі 3400 грн., яку просить стягнути позивачка.

Керуючись ст..ст.. 10,11,88,209,212,214,215 ЦПК України, ст.ст.1167,1187,1188,1194,1195 ЦК України , суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково .

Стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_5 4771 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2550 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_5 4771 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2550 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 58900 грн.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_5 - відмовити.

Стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Країна», ВАТ НАСК «Оранта», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 91грн.35 к. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Харківської області через Орджонікідзевський районний суд м. Харков в 10-денний строк з моменту проголошення рішення.

Суддя