Номер провадження: 22-ц/785/6413/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

ОСОБА_2

при секретарі: Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2014 року за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про відшкодування страхових виплат в порядку регресу,

в с т а н о в и л а:

08 січня 2014 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 18 липня 2010 року о 09.30 год. на автодорозі Білгород-Дністровський - Одеса, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля марки «КІА», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, який не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та допустив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi Pagero», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4 Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2010 року відповідача ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та стягнуто штраф у розмірі 340 грн. У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Mitsubishi Pagero», державний номерний знак НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_5, зазнав механічних пошкоджень. Згідно звіту автотоварознавчого дослідження №314 від 28 липня 2010 року, складеного оцінювачем ОСОБА_6, розмір майнової шкоди складає 27531,83 грн. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «КІА», державний номерний знак НОМЕР_1, не була застрахована. 29 листопада 2010 року власник пошкодженого автомобіля звернувся до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування. Платіжним дорученням №5525 від 30 грудня 2010 року МТСБУ було виплачено страхове відшкодування у розмірі 22 943 грн. 19 коп. власнику автомобіля «Mitsubishi Pagero», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_5 Крім того, МТСБУ оплатило витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн., яка надавалась ТзОВ «ВМ» згідно контрактом про надання правової допомоги. МТСБУ зверталось з листом від 19 квітня 2011 року до відповідача ОСОБА_3 щодо відшкодування ним виплачених власнику автомобіля «Mitsubishi Pagero», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_5 страхових виплат, однак відповідач ухиляється від виконання обов'язку щодо відшкодування шкоди.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 1166, 1188 ЦК України, ст. 38 "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ просило суд стягнути з ОСОБА_3 на користь МТСБУ страхове відшкодування у розмірі 22 943 грн. 19 коп. в порядку регресу та витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн. (а.с. 1).

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 проти позову заперечували і в своїх поясненнях зазначали, що МТСБУ виплатило страхове відшкодування 30 грудня 2010 року, а звернулось до суду з позовом 08 січня 2014 року, тобто з пропуском трирічного строку давності, що є підставою для відмови у позові (а.с. 64).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2014 року позов Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволено частково. Суд стягнув з відповідача ОСОБА_3 на користь МТСБУ 22 943 грн. 19 коп. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні позову в частині відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн. відмовлено (а.с. 68-72).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 04 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову МТСБУ (а.с. 108-111).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2015 року касаційна скарга Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволена частково, рішення апеляційного суду Одеської області від 04 лютого 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 136-138).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову, мотивуючи тим, що судом не враховано, що МТСБУ пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові (а.с. 84-85).

Сторони у справі в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи сповіщені належними чином.

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у даному випадку їх неявка в суд не перешкоджає розглядові справи і не порушує право на доступ до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, які її завдала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 липня 2010 року о 09.30 год. на автодорозі Білгород-Дністровський - Одеса, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля марки «КІА», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, який не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та допустив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi Pagero», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4 Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2010 року відповідача ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та стягнуто штраф у розмірі 340 грн. (а. с. 15). Отже, відповідальною особою за завдання збитків є відповідач ОСОБА_3

В наслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Mitsubishi Pagero», державний номерний знак НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_5, зазнав механічних пошкоджень. Згідно висновку автотоварознавчої експертизи від 28 липня 2010 року, розмір збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Mitsubishi Pagero», державний номерний знак НОМЕР_2, становить 27 531 грн. 83 коп. (а. с. 28-29).

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «КІА», державний номерний знак НОМЕР_1, не була застрахована.

У той же час автомобіль марки «Mitsubishi Pagero», державний номерний знак НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_5, у відповідності до дії Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» був застрахований згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності № ВС/8525941, зі строком його дії з 28 січня 2010 року по 27 січня 2011 року (а. с. 33).

24 листопада 2010 року ОСОБА_5 повідомив МТСБУ про страховий випадок та звернувся із заявою про відшкодування шкоди, завданої відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18 липня 2010 року (а. с. 30).

30 грудня 2010 року Моторне (транспортне) страхове бюро України перерахувало 22 943 грн. 19 коп. на рахунок власника автомобіля «Mitsubishi Pagero», державний номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_5 (а. с. 32).

Листом від 19 квітня 2011 року Моторне (транспортне) страхове бюро України запропонувало відповідачу добровільно відшкодувати витрати, які ними понесені у звязку з виплатою шкоди, завданої власнику автомобіля «Mitsubishi Pagero», державний номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_5 Однак претензія залишилася без виконання відповідачем.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що МТСБУ виплатило потерпілому ОСОБА_5 страхове відшкодування в розмірі 22943,19 грн., тому має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, відповідача ОСОБА_3 у розмірі виплаченого відшкодування, але відповідач відмовляється від сплати страхового відшкодування. Тому права позивача порушені й у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України позивач має право на захист судом порушеного права шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь МТСБУ страхового відшкодування в розмірі 22943,19 грн.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Посилання відповідача ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки суд безпідставно не врахував, що МТСБУ виплатило страхове відшкодування 30 грудня 2010 року, а звернулось до суду з позовом 08 січня 2014 року, тобто з пропуском трирічного строку давності звернення, що є підставою для відмови у позові, не приймаються до уваги за таких підстав.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до підп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У пункті 27 вказаної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи зазначено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобовязанні (заміна активного субєкта) зі збереженням самого зобовязання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобовязання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у звязку з порушенням умов договору страхування.

Проценти, неустойка виплачуються страховиком через несвоєчасне виконання ним власного зобовязання перед страхувальником (стаття 992 ЦК) і не можуть бути стягнуті у порядку суброгації з особи, винної в завданні шкоди. Також у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику.

Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобовязанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу відповідач ОСОБА_3 повинен був довести в судовому засіданні зазначені обставини, на які він посилається як на заперечення проти позову. Однак відповідач не надав ні суду першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції належні та допустимі докази у підтвердження вказаних обставин.

Навпаки, матеріалами справи з достовірністю підтверджується те, що страхове відшкодування виплачено 30 грудня 2010 року, а відповідно до поштового штемпелю на конверті (а. с. 2) та копії фіскального чеку (а. с. 12) позовна заява позивачем подана 26 грудня 2013 року, тобто в межах строку позовної давності.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

ОСОБА_8

ОСОБА_2