Справа № 367/2009/15-ц Головуючий у І інстанції Мікулін А. В.
Провадження № 22-ц/780/6313/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 03.12.2015
У Х В А Л А

іменем України

03 грудня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Гуль В.В.,

при секретарі Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Ірпінський міський відділ управління Державної міграційної служби у Київській області про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3звернуласядо суду із вказаним вище позовом,який мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку, розташованого по вул.Вокзальній 33 в смт.Коцюбинське Київської області. Право власності на цей будинок вона набула на підставі договору дарування, укладеного 12 березня 2015 року між нею та ОСОБА_4 Вказувала, що у спірному будинку зареєстровані: вона, дарувальниця ОСОБА_4, відповідач - ОСОБА_2, ОСОБА_5 Після укладення договору дарування вона звернулась до вищевказаних осіб, щоб вони знялись з реєстрації та звільнили жилі приміщення, однак на її прохання відповідач ОСОБА_2 не реагує, звільняти приміщення та знятись з реєстрації відмовляється, чим порушує її права як власника, бо вона не може проживати в будинку із членами своєї сімї. Крім того, відповідач чинить їй перешкоди у користуванні та розпорядженні її майном, своїм проживанням та фактом реєстрації у спірному будинку, а тому підлягає виселенню та зняттю з реєстрації.

Посилаючись на порушення її прав як власника, просила суд усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом виселення відповідача та членів його сімї з житлового будинку по вул.Вокзальна 33 в смт.Коцюбинське Київської області та зняття його з реєстраційного обліку за цією адресою.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20 серпня 2015 року позов задоволено частково. Ухвалено усунути перешкоди у користуванні належним ОСОБА_3 житловим будинком по вул.Вокзальній 33 в смт.Коцюбинське Київської області шляхом виселення ОСОБА_2 із вказаного будинку. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із таким рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що він зареєстрований у спірному будинку із 1987 року. Після смерті батька у 2006 році спадщину прийняла його мати ОСОБА_4 і він переїхав проживати до будинку щоб допомагати матері по господарству та доглядати її. Вважає, що став членом сімї матері, а тому відсутні передбачені ст.157 ЖК України та ст.405 ЦК України підстави для його виселення. В тому числі судом не встановлена та обстаивна, що він був відсутній за місцем проживання понад один рік без поважних причин, як цього вимагає ст.405 ЦК України.

Апелянт ОСОБА_2 належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не зявився, причин неявки не повідомив, його неявка відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Представник апелянта подав заяву про відкладення розгляду справи, не надавши докази про поважність причин неявки, що згідно ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Позивачка ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідач ОСОБА_2 без достатніх правових підстав проживає у придбаному позивачкою будинку, звільнити будинок відмовляється, чим порушує її права як нового власника. Дані права підлягають до захисту у спосіб, обраний позивачкою, а саме шляхом виселення відповідача з жилого приміщення.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно положень ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення будь-яких порушень його права, в т.ч. порушення прав користування та розпорядження майном, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володінням.

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивачка ОСОБА_6 є власником житлового будинку по вул.Вокзальній 33 в смт.Коцюбинське Київської області. Позивачка набула права власності на вказаний будинок на підставі договору дарування, укладеного 12 березня 2015 року між нею і попереднім власником будинку ОСОБА_4, і зареєструвала право власностібудинок у встановленому законом порядку, що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

У спірному будинку мешкає відповідач ОСОБА_2, який вселився до будинку у 1987 році з дозволу попереднього власника та зареєстрував там своє місце проживання із 17 липня 1987 року.

Також судом встановлено, що після набуття права власності на будинок позивачка ОСОБА_3 заперечує проти проживання відповідача у будинку, згоди на його вселення та проживання у встановленому законом порядку не надавала.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин суд обгрунтовано захистив права позивачки як нового власника будинку та виселив відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 вселився і проживав у спірному будинку як член сімї власника будинку ОСОБА_4, а тому відсутні передбачені ст.ст.157,156 ЖК України підстави для його виселення необгрунтовані.

Частиною 1 ст.156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку на користуватися цим житлом існує лише за наявності у самого власника права приватної власності на це майно, а припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком.

Отже, права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника.

Однією з підстав припинення права власності відповідно до ч.1 ст. 346 ЦК України є відчуження власником свого майна.

Як вбачається з матеріалів справи власник будинку ОСОБА_4 - мати відповідача подарувала належний їй будинок позивачці. За таких обставин, з моменту відчуження її право власності на будинок припинилося, а відтак припинилося і право члена її сімї відповідача ОСОБА_2 на користування цим будинком, як похідне від права власності на будинок ОСОБА_4

Посилання апелянта на порушення судом ч.2 ст.405 ЦК України, яка передбачає можливість втрати членом сімї власника житла права користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, безпідставні, поскільки спірна норма не регулює спірних правовідносин.

Відповідно до ст.119 ЦПК України підставами позову, є обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги.

В даному спорі підставами позову ОСОБА_3 є порушення її прав як нового власника будинку та виселення відповідача, а не втрату відповідачем як членом її сімї права на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності без поважних причин понад один рік в житлі. Сторони не є членами сімї, а відтак відсутні підстави для застосування ст.405 ЦК України.

Решта доводів апеляційної скарги, в тому числі щодо зловживання правом з боку позивачки безпідставні та не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності передбачених законом підстав для виселення відповідача, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: