АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/169/15-ц Номер провадження 22-ц/786/798/15Головуючий у 1-й інстанції Степаненко Ю.І. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Дряниці Ю.В.,

суддів: Карнауха П.М., Пилипчук Л.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 04 лютого 2015 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на рішення та дії заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Кременчуцького районного управління юстиції Бороденка В.М.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Дряниці Ю.В., -

в с т а н о в и л а :

Заявник ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду зі скаргою на рішення та дії заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Кременчуцького районного управління юстиції Бороденка В.М. та просив визнати неправомірними дії заступника начальника ВДВС Кременчуцького РУЮ Бороденка В.М. щодо винесення постанови від 19.01.2015 року про залучення працівників органів внутрішніх справ під час виконання рішення суду у виконавчому провадженні № 44494642 та скасувати дану постанову, зобов'язати заступника начальника усунути порушення.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ним була подана апеляційна скарга на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01.12.2014 року, якою відмовлено в задоволенні його заяви про розстрочку виконання судового рішення № 536/2490/13-ц від 11.08.2014 року. Розгляд апеляційної скарги було призначено на 21.01.2015 р., після чого перенесено на 09.02.2015р. Таким чином заявник вважає, що не повинні були вчинятися будь-які дії по виконанню рішення суду у виконавчому провадженні № 44494642.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 04 лютого 2015 рокувідмовлено ОСОБА_2 в задоволенні його скарги про визнання неправомірними рішення та дій заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Кременчуцького районного управління юстиції Бороденка В.М. щодо винесення постанови від 19.01.2015 року про залучення працівників органів внутрішніх справ, ВП № 44494642 та її скасування, покладення обов'язку на заступника ВДВС Кременчуцького РУЮ Бороденка В.М. усунути порушення та покладення на відділ ДВС Кременчуцького РУЮ судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити його скаргу. Посилається на те, що судом не повно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, не враховано, що апеляційною інстанцією не прийнято остаточне рішення щодо його заяви про відстрочку примусового виконання рішення суду. Також посилається на те, що в постанові від 19.01.2015 року судовий виконавець, залучивши до виконання працівників внутрішніх справ, змінив спосіб та порядок виконання судового рішення.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, підстав для задоволення скарги не знаходить.

Згідно п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість прийнятого судом рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 квітня 2014 року зобов'язано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0, 0113 га (113 м.кв.), розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5, шляхом перенесення з території земельної ділянки вказаної садиби НОМЕР_1 паркану та знесення навісів, що позначені літерами «Жн» та «Дн» на схематичному плані земельної ділянки у технічному паспорті на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 виготовленого 20 березня 2013 року КП «Кременчуцьке МБТІ Полтавської обласної ради» та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 судові витрати в сумі 1179 гривень 40 копійок.

На підставі даного рішення судом видані виконавчі листи, які перебували на примусовому виконанні у ВДВС Кременчуцького РУЮ.

19 січня 2015 року заступником начальника ВДВС Кременчуцького РУЮ Бороденко В.М. була винесена постанова про залучення працівників органів внутрішніх справ для забезпечення належного громадського порядку при проведенні примусових виконавчих дій за виконавчим листом 27 січня 2015 року за адресою: АДРЕСА_1

Копія даної постанови разом із вимогою про примусове виконання рішення суду були направлені боржнику.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.01.2015 року рішення суду в частині звільнення самовільно зайнятої ділянки фактично виконано без участі боржника 27.01.2015 року.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовуються тим, що заступником начальника відділу ДВС не повинні були вчинятися будь-які дії по виконанню рішення суду у виконавчому провадженні № 44494642 до розгляду апеляційним судом апеляційної скарги на ухвалу місцевого суду про відмову в застосуванні відстрочки або розстрочки виконання рішення суду. Також, апелянт стверджує, що в постанові від 19.01.2015 року судовий виконавець, залучивши до виконання працівників внутрішніх справ, змінив спосіб та порядок виконання судового рішення.

Колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України для всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та громадян. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

При отриманні до примусового виконання виконавчих листів, державний виконавець повинен вирішити питання про відкриття виконавчого провадження та вчинити дії по примусовому виконанню рішення суду.

Під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень та інших процесуальних документів.

Державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов'язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення своєчасного і повного виконання рішення. Залучення працівників органів внутрішніх справ у межах наданих їм повноважень здійснюється державним виконавцем при виконанні рішень у разі виникнення загрози життю та здоров'ю державного виконавця та для охорони і забезпечення правопорядку на місці здійснення виконавчих дій у порядку, встановленому «Інструкцією про порядок взаємодії органів внутрішніх справ України та органів державної виконавчої служби при примусовому виконанні рішень судів та інших органів (посадових осіб)», затв. наказом МВС України, Мінюсту України від 25.06.2002р. № 607/56/5.

Оскарження заявником ухвали суду про відмову у відстрочці виконання рішення суду не є перешкодою для вчинення виконавчих дій та не входить в перелік обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, визначених ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Колегія суддів звертає увагу на те, що на момент апеляційного розгляду даної справи встановлено, що ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 09 лютого 2015 року у справі № 536/2480/14-ц апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено та залишено без змін ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 грудня 2014 року, якою відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.01.2015 року рішення суду в частині звільнення самовільно зайнятої ділянки фактично виконано без участі боржника 27.01.2015 року.

Твердження апелянта про те, що судовий виконавець в постанові від 19.01.2015 року змінив порядок і спосіб виконання рішення суду не відповідають дійсності, оскільки в оскаржуваній постанові державним виконавцем було вирішено питання для забезпечення належного громадського порядку при приведенні виконавчих дій, що в свою чергу не суперечить ЗУ «Про виконавче провадження» та «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затв. наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012р.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Залучення працівників органів внутрішніх справ під час здійснення виконавчих дій не свідчить про зміну способу і порядку виконання рішення суду, а направлено на забезпечення належного громадського порядку при приведенні виконавчих дій.

Ігнорування рішень судових інстанцій, які мають преюдиційне значення є неприпустимим та порушує принцип обов'язковості судових рішень.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці наголошує, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. При цьому, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обов'язкове судове рішення залишалося невиконаним, що є несумісним з принципом верховенства права (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, пункт 40).

Викладені в апеляційній скарзі доводи не заслуговують на увагу, не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду.

Місцевим судом було вірно дано оцінку доводам заявника і наявним у справі доказам.

Колегія суддів вважає, що будь-яких порушень під час здійснення виконавчих дій заступником начальника ВДВС не було допущено, а тому висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги є вірними та ґрунтуються на законі.

За таких обставин, враховуючи наведене, а також ту обставину, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухвали місцевого суду, вважаючи її законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ч.1 п.1 , 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 04 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) Ю.В.Дряниця

Судді: (підпис) П.М.Карнаух

(підпис) Л.І.Пилипчук

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В.Дряниця