У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

25 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6 про стягнення боргу, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 20 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 26 травня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого останняотримала кредит у розмірі 27 760 доларів США зі сплатою 15 % річних та кінцевим терміном повернення цих коштів до 26 травня 2015 року.

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за якими останній набув права вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_6

Враховуючи те, що ОСОБА_6 не виконала належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, позивач просив стягнути з неї на його користь заборгованість у розмірі 383 866 грн 86 коп.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 квітня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено за безпідставністю вимог.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 20 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі, яким у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено у зв'язку зі спливом позовної давності.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягаєчастковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції не відповідає цим вимогам.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що 26 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого останняотримала кредит у розмірі 27 760 доларів США, що було еквівалентно 134 636 грн., зі сплатою 15 % річних та кінцевим терміном повернення цих коштів до 26 травня 2015 року (а. с. 5-13, т. 1).

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким останній набув права вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_6 (а. с. 28-29, т. 1).

Встановлено, що ОСОБА_6 своїх зобов'язань за договором не виконувала з 19 грудня 2011 року, у зв'язку з цим виникла заборгованість, яка станом на 29 квітня 2013 року становила 383 866 грн 86 коп., яка складалася з: 17 488,89 доларів США, що еквівалентно 139 788 грн 70 коп., - заборгованості за кредитом; 8 293,03 доларів США, що еквівалентно 66 286 грн 19 коп., - заборгованості за відсотками (а. с. 21, т. 1).

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору № 0від 26 травня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6, банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) у сумі 27 760 доларів США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах зазначених договором.

Згідно з п. 1.2.1. зазначеного договору, надання кредиту здійснюється у наступний термін: 26 травня 2008 року.

Пунктом 1.2.2. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 26 травня 2015 року.

З договору вбачається, що сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 26 травня 2015 року.

Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як встановлено судом, ОСОБА_6 перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та відсотків з 19 грудня 2011 року, про що свідчить складений позивачем розрахунок заборгованості відповідача (а. с. 153, т. 2). З вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся з позовом до суду у травні 2013 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Крім того, згідно з умовами кредитного договору від 26 травня 2008 року укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 (п. 1.3.4) позичальнику встановлено строк сплати процентів з 1 по 25 число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

Додатком № 1 до кредитного договору сторони погодили графік погашення кредитних коштів.

Таким чином, оскільки за умовами кредитного договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами з 1 по 25 число кожного місяця початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

У зв'язку з наведеним висновок суду про початок перебігу позовної давності з 26 вересня 2009 року - з наступного дня після несплати відповідачем коштів та закінчення 26 вересня 2012 року, ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року, у справі № 6-116цс13, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України.

Таким чином, встановивши, що умовами договору та додатком № 1 до нього, сторони встановили строки сплати чергових платежів, суд апеляційної інстанції без врахування правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 6 листопада 2013 року, у справі № 6-116цс13, дійшов до передчасного висновку про відмову ПАТ «Дельта Банк» в задоволенні позову з підстав спливу позовної давності.

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 20 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.Є. Червинська А.О. Леванчук Л.М. Мазур Т.О. Писана Г.В. Юровська Головуючий Судді: