АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 646/3087/15-ц Головуючий І інстанції Нікуліна Л.П.
Провадження№22ц/790/8019/15 Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Кіпенка І.С.,

суддів Кружиліної О.А., Шаповал Н.М.,

за участі секретаря Таран В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, розподіл майна подружжя та визнання права власності,

в с т а н о в и л а :

10 березня 2015 року ОСОБА_2В, звернувся до суду з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_3 та просив:

- встановити факт проживання однією сімєю без шлюбу з відповідачем в період часу з 22 вереснем 1998 року по квітень 2007 року;

- визнати за ним право власності на 1/3 частину двокімнатної квартири №103, розташованої за адресою: м. Харків, проспект Гагаріна №94-А;

- стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за ? частину автомобіля ВАЗ 2107, 1982 року випуску, державним номер НОМЕР_1, кузов ХТА 210510С0142154 у розмірі 10 695 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 02грудня 1995р. в Комінтернівському відділі РАГС в м. Харкові, актовий запис №800, він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

22 вересня 1998 року шлюб з відповідачем було розірвано. Однак, після розірвання шлюбу вони з відповідачем продовжували мешкати разом однією сімєю до квітня 2007 року.

За час спільного проживання однією сімєю у період після розірвання шлюбу та за рахунок спільної праці до квітня 2007 року ним сумісно з відповідачкою була придбана двокімнатна квартира та автомобіль. На даний час між сторонами виник спір про поділ майна, яке є спільною власністю придбаною за рахунок спільної праці під час мешкання однією сімєю без перебування у шлюбі.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачки заперечувала проти позову, зазначила, що 22.09.1998 року шлюб з позивачем, було розірвано за рішенням суду.

Після цього позивач став проживати зі своїми батьками в с. Васищево, Харківського району, а ОСОБА_3 переїхала мешкати за місцем реєстрації свого батька за адресою: АДРЕСА_1.

Вважала, що спірне майно, а саме, квартира №103, розташована за адресою: м. Харків, проспект Гагаріна №94-А, а також автомобіль ВАЗ 2107, 1982 року випуску, державний номер НОМЕР_1, є власністю відповідачки, яке вона придбала за власні кошти, не знаходячись у шлюбі з позивачем, а тому просила відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом повно та всебічно досліджені надані докази та дана їм належна оцінка та згідно встановленого ухвалено рішення, яке відповідає вимогам ст.213 ЦПК України.

Відповідно до правової позиції висловленої ВС України в постанові №6-211цс14 від 11.03.2015р. Суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 1 січня 2004 року особами, які проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю.

Тільки в разі встановлення цих фактів та обставин положення частини першої статті 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України, частини першої статті 17 Закону України від 7 лютого 1991 року N 697-XII "Про власність" вважається правильно застосованим із дотриманням рекомендацій, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" та від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності".

Згідно із частиною першою статті 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них (аналогічні положення містять пункти 1, 2 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України).

Як встановлено судовим розглядом та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в шлюбі з 02 грудня 1995 року.(а.с.22), та 22 вересня 1998 року шлюб між ними було розірвано (а.с.27).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 переїхала мешкати за місцем реєстрації свого батька за адресою: АДРЕСА_1, а позивач став проживати зі своїми батьками в с. Васищево Харківського району.

11 грудня 1999 року ОСОБА_3 разом зі своїм батьком продали належну їм квартиру АДРЕСА_2, за 12 244 грн., та в той же день ОСОБА_3 придбала квартиру №103, по проспекту Гагаріна №94-А в м. Харків, за 8 712 грн. про що свідчать копії договорів купівлі продажу(а.с.69-70). Ті обставини, що ОСОБА_3 в на час купівлі квартири оплатила 5 712грн, а 3 000грн. зобовязалась сплатити до 11 лютого 2000року, та згодом сплатила, не є беззаперечним доказом на підтвердження доводів ОСОБА_2 що саме він надав ОСОБА_3 ці кошти в сумі 3000грн.

Згодом сторони стали проживали разом у спірній квартирі.

31 березня 2006 року ОСОБА_2 надав згоду на продаж відповідачу автомобіля ВАЗ 2107, 1982 року випуску, що підтверджується довіреністю на право розпорядження автомобілем (а.с.73) у звязку з чим між ними був оформлений договір купівлі продажу та 4 квітня 2006року видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_3 державний номер НОМЕР_1 (а.с.74).

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10, частин 1, 4 ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги щодо спільного проживання сторін у справі, висновків суд не спростовують, сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Позивачем ОСОБА_2 не надано до суду першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці.

Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції повно та правильно з'ясував характер спірних правовідносин, правильно застосував норми матеріального права, що підлягали застосуванню, висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки і не дістали обєктивного підтвердження.

Наведені в рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: І.С. Кіпенко

Судді: Кружиліна О.А., Шаповал Н.М.