У х в а л а

ІМенем УКраїни

25 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гера» до ОСОБА_3, відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівельний комбінат», треті особи: виконавчий комітет Одеської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, про визнання недійсними договору про співробітництво з інвестування будівництва житлових будинків, акта прийому-передачі, свідоцтв про право власності, договорів купівлі-продажу, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, за касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє від імені об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гера», на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гера» (далі - ОСББ «Гера») звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що відповідно до протоколу від 16 квітня 2006 року № 1 власниками квартир та приміщень у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 було створено ОСББ «Гера». Рішенням виконавчого комітету Одеської міськради від 18 вересня 2006 року ОСББ «Гера» був переданий на баланс зазначений жилий будинок. У серпні 2012 року ОСББ «Гера» стало відомо, що 9 грудня 2003 року між відкритим акціонерним товариством «Одеський домобудівельний комбінат» і ОСОБА_3 був укладений договір про співробітництво з інвестування будівництва житлових будинків, предметом якого було інвестування будівництва останньою підсобного приміщення, розташованого на технічному поверсі будинку АДРЕСА_1. В подальшому на ім'я ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на вказане приміщення, яке вона за договором купівлі-продажу від 7 вересня 2011 року продала ОСОБА_4 і ОСОБА_5, а вони, згідно договору купівлі-продажу від 9 листопада 2011 року, відчужила його ОСОБА_6 Останній вказане нежитлове приміщення реконструював у житлове і 26 грудня 2011 року отримав свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1. Позивач вважає, що вказане приміщення належить на праві спільної сумісної власності членам ОСББ «Гера», а його переобладнання, перепланування та переведення вказаного приміщення з нежилого у житлове проведено незаконно, тому просив задовольнити вимоги.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_7, який діє від імені ОСББ «Гера», звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 15 липня 2011 року виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі договору про співробітництво з інвестування будівництва житлових будинків від 9 грудня 2003 року, акта прийому-передачі нежитлового приміщення від 19 грудня 2006 року, на ім'я ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 34,3 кв. м.

7 вересня 2011 року ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 і ОСОБА_5 придбали вказане приміщення, яке 9 листопада 2011 року останні за договором купівлі-продажу відчужили ОСОБА_6

26 грудня 2011 року виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі декларації про готовність до експлуатації, зареєстрованої інспекцією ДАБК в Одеській області від 25 листопада 2011 року № ОД 7; замість розпорядження Київської райадмінстрації Одеської міської ради від 14 грудня 2011 року № 932, договору купівлі-продажу від 9 листопада 2011 року, посвідченого ОСОБА_8, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу у реєстрі за № 1240, на ім'я ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Із копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, серії АГ №230960 вбачається, що 16 червня 2006 року проведена державна реєстрація об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гера".

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 18 вересня 2006 року вирішено КП ДЄЗ «Вузівське» передати з балансу, за актом приймання-передачі, жилий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на баланс ОСББ «Гера» і відповідно до зазначеного рішення по акту від 24 січня 2007 року спірний будинок був переданий на баланс позивачу.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що при укладанні між ОСОБА_3 і ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» договору про співробітництво з інвестування будівництва житлових будинків від 19 грудня 2006 року, при складанні акта прийому-передачі нежитлового приміщення від 19 грудня 2006 року права та законні інтереси ОСББ "Гера" не були порушені, оскільки останнє було зареєстровано лише 16 червня 2006 року і при прийнятті ним на баланс зазначеного житлового будинку, будинок приймався із зданим приміщенням, позивач не надав будь-яких доказів, що спірне приміщення є спільною сумісною власністю членів ОСББ і доказів того, що при укладенні договорів купівлі-продажу від 7 вересня 2011 року, від 9 листопада 2011 року та при видачі свідоцтва про право власності на квартиру на ім'я ОСОБА_6, будь-яким чином були порушені права ОСББ «Гера» та що в спірному приміщенні знаходяться загальнобудинкові комунікації, а перепланування та переобладнання спірного приміщення з нежитлового в житлове було проведено з порушенням вимог закону.

Однак повністю з таким висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Договір може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Тому в кожній справі про визнання договору недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, на які посилається позивач в обґрунтування вимог та перевірити, чи пов'язує закон з такими обставинами можливість визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач просив визнати недійсним договір про співробітництво з інвестування будівництва житлових будинків від 9 грудня 2003 року.

В процесі розгляду справи у встановленому порядку підстави позову ним не змінювалися.

Вирішуючи спір у частині визнання недійсним договору про співробітництво з інвестування будівництва житлових будинків суди виходили із того, що вказаний договір було укладено 19 грудня 2006 року.

Однак із матеріалів справи, зокрема свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення від 15 липня 2011 року вбачається, що воно видано на підставі договору від 9 грудня 2003 року.

При перевірці рішення районного суду апеляційний суд на вказані обставини уваги не звернув, також вважав, що оспорюваний договір був укладений 19 грудня 2006 року.

Сам договір з приводу якого виник спір до справи не долучений.

Крім того, відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава.

Тобто, у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідачем є інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, суд відмовляє в позові до неналежного відповідача з цієї підстави і не повинен робити інших висновків щодо обставин справи не пов'язаних із встановленням належності відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання недійсними договорів від 7 вересня та 9 листопада 2011 року, апеляційний суд не звернув уваги на те, що сторонами у цих договорах були ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, на ім'я останнього видано свідоцтво про право власності на квартиру, яке позивач також просив визнати недійсним. Однак ці особи в якості відповідачів у даній справі участі не брали, не були зазначені такими в позовній заяві і судом в якості співвідповідачів не притягувались.

Апеляційний суд вказаних помилок допущених судом першої інстанції не виправив.

З огляду на викладене, порушення судом апеляційної інстанції при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому постановлена ним ухвала не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє від імені об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гера», задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 жовтня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник