АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Антипова Л.О.
№ 22-ц/796/6247/2015 Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Крижанівської Г.В., Оніщука М.І.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №490011291 від 20 вересня 2006 року на загальну суму 230599,25 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654,00 грн., а всього 234 253,25 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» відмовити в повному обсязі за спливом позовної давності. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу на те, що вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №490011291 від 20 вересня 2006 року були заявлені ПАТ «Альфа-Банк» зі спливом позовної давності, а тому, у суду були відсутні підстави для задоволення таких вимог.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_2, підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити. Представник ОСОБА_3 вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

В судове засідання представник ПАТ «Альфа-Банк» не з'явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_2 і ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 вересня 2006 року між ЗАТ «Альфа-Банк», яке змінило своє найменування на ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №490011291. Відповідно до умов договору ЗАТ «Альфа-Банк» надало ОСОБА_2 кредит в сумі 17049,58 доларів США на придбання транспортного засобу на строк до 20 вересня 2011 року, а відповідач в свою чергу зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредитні кошти та сплатити плату за користування кредитом у розмірі 12% річних, відповідно до умов даного договору та встановленого графіку повернення кредиту. (а. с. 5-7).

В забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за вказаним кредитним договором 20 вересня 2006 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №490011291-П (а. с. 11).

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконує взяті на себе зобов'язання, 31 грудня 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором №490011291 від 20 вересня 2006 року, яка станом на 03 листопада 2014 року становить 811599,82 грн., з яких 8657,67 доларів США заборгованості за кредитом, що еквівалентно 112123,29 грн., 4819,36 доларів США заборгованості за процентами, що еквівалентно 62414,31 грн. та 637062,22 грн. пені.

Суд першої інстанції дійшов позов ПАТ «Альфа-Банк» задовольнив частково. Врахувавши положення ст. 551 ЦК України, суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 230599,25 грн. У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 суд відмовив.

Повністю погодитись з висновками суду першої інстанції колегія суддів не може.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, враховуючи, що її порука була припинена за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2013 року на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України (а. с. 36-41).

Проте колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині вирішення вимог ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2

Не заперечуючи неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором , відповідач ОСОБА_2 подав заяву про застосування позовної давності до позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк».

Суд першої інстанції заяву ОСОБА_2 залишив поза увагою, не навів обґрунтування відсутності підстав для застосування ст.267 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

За умовами кредитного договору №490011291 від 20 вересня 2006 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2, графіку повернення кредиту, ОСОБА_2 зобов'язаний був повернути кредит у повному обсязі до 20 вересня 2011 року (а. с. 5, 7).

Відтак, кінець перебігу позовної давності по вимогам про стягнення заборгованості за кредитним договором припадає на 20 вересня 2014 року.

ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості лише 31 грудня 2014 року, тобто зі спливом позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст. 267 ЦК України).

Оскільки в ході розгляду справи відповідач ОСОБА_2 подав заяву про застосування позовної давності, , у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк».

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді