АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Доповідач - Заришняк Г.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Чобіток А.О., Шебуєвої В.А.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в Апеляційному суді міста Києва цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та за апеляційною скаргою Шуліки АліниВолодимирівни в інтересах Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», про захист прав споживачів, визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ТОВ «Українське бюро кредитних історій», про захист прав споживачів, визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що у квітні 2006 року мав намір придбати в магазині «Домотехніка» у м. Києві фотоапарат вартістю 1698 грн. Працівники магазину запропонували заповнити анкету для отримання кредиту, що він і зробив, та пояснили, що рішення щодо видачі кредиту буде відоме через деякий час. В подальшому він відмовився купувати вказаний вище фотоапарат у зв'язку з тим, що ним було придбано інший фотоапарат. Тобто у нього відпала необхідність в одержанні відповідного кредиту, щодо якого було заповнено попередню анкету. Через деякий проміжок часу йому зателефонували щодо фотоапарата та кредиту, проте він відмовився від даної покупки та отримання кредиту, пояснивши, що фотоапарат він вже придбав.

Проте, 12.01.2009 року ЗАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із заявою про видачу наказу про стягнення з нього на користь Банку заборгованості за договором кредиту від 27.04.2006 року в сумі 5284,84 грн. та судових витрат, про що 16.02.2009 року Святошинським районним судом м. Києва було видано судовий наказ.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.04.2009 року зазначений судовий наказ було скасовано.

Внаслідок незаконних дій працівників ПАТ КБ «Приватбанк» він звертався до Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві за захистом своїх прав, про що була винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 01.06.2009 року, оскільки дані відносини носять цивільно-правовий характер.

У 2010 році ЗАТ КБ «Приватбанк звернулось в суд із позовом до нього про стягнення заборгованості в розмірі 4799,19 грн. За наслідками розгляду даного позову Святошинським районним судом м. Києва було постановлено рішення від 31 травня 2010 року, яким у задоволенні позовних вимог було відмовлено у повному обсязі, з огляду на те, що кредитний договір з ОСОБА_2 не укладався, умови надання кредиту фізичним особам він не підписував, доказів ознайомлення ОСОБА_2 з такими умовами у банку відсутні, безпосередньо кредитні кошти Банком ОСОБА_2 не видавались.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.12.2010р. вказане рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31.05.2010 року було залишене без змін. Тією ж ухвалою апеляційної інстанції встановлено, що кредитний договір між сторонами у встановленому законом порядку не укладався; доказів щодо перерахунку кредитних коштів ОСОБА_2 ЗАТ КБ "Приватбанк" не надав.

У 2013 році ПАТ КБ "Приватбанк" знову звернулося із позовом до нього про стягнення заборгованості з тим же неукладеним договором. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.11.2013 року провадження у справі № 2/759/6167/13 було закрите, оскільки існує рішення, що набрало законної сили, з приводу спору між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих же самих підстав.

Окрім того, дії відповідача щодо незаконного вимагання повернення неіснуючої заборгованості призвели до безпідставного формування негативної кредитної історії позивача.

На його запит ТОВ «Українське бюро кредитних історій» листом від 19.03.2015 року за № 156 надало кредитний звіт щодо кредитної історії ОСОБА_2, в якому вказано, що за інформацією, наданою ПАТ КБ "Приватбанк", ОСОБА_2 має невиконані грошові зобов'язання, а саме прострочену заборгованість у розмірі 10 318, 80 грн. станом на березень 2015 року.

Діями відповідача та колекторських компаній, які виконували доручення відповідача з вимагання сплати неіснуючої заборгованості, а також поширенням неправдивої інформації та спотворенням кредитної історії йому протягом 10 років завдавалися моральні страждання, тому просив стягнути на його користь моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 100 000,00 грн.

У зв'язку з неправомірними вимогами відповідача, колекторів які діють за дорученням відповідача, щодо сплати неіснуючої заборгованості, спотворенням кредитної історії, він для захисту своїх прав змушений понести витрати на правову допомогу в сумі 16 331,12 грн., які просив стягнути з відповідача.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 20 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано незаконними дії ПАТ КБ "Приватбанк" з вимагання від ОСОБА_2 сплати заборгованості за договором № DNH4KS11800456 від 27.04.2006р.

Зобов'язано ПАТ КБ "Приватбанк" припинити дії, які порушують права ОСОБА_2, а саме: надсилати листи, смс - повідомлення, повідомлення, здійснені із використанням інших засобів зв'язку, здійснювати телефонні дзвінки до ОСОБА_2 з вимогою про сплату заборгованості.

Зобов'язано ПАТ КБ "Приватбанк" вилучити з усіх баз даних ПАТ КБ «Приватбанк» інформацію щодо заборгованості ОСОБА_2 за договором № DNH4KS11800456 від 27.04.2006 р.

Зобов'язано ПАТ КБ "Приватбанк" припинити поширення (розповсюдження) в будь-якій спосіб, в тому числі, шляхом відступлення права вимоги, будь-яким третім особам неправдивої інформації щодо заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ КБ "Приватбанк" за договором № DNH4KS11800456 від 27.04.2006р.

Стягнуто з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 16331,12 грн.

В іншій частині позовним вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Шуліка А.В., посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач та його представник підтримали свою апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній, та заперечували проти апеляційної скарги представника відповідача.

Представник відповідача підтримав апеляційну скаргу ПАТ комерційний банк «Приватбанк» та заперечував проти апеляційної скарги позивача.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» необхідно частково задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що 16.02.2009 року Святошинський районний суд м. Києва було видано судовий наказ у справі № 2н-24-1/09 за заявою ЗАТ КБ "Приватбанк" про видачу наказу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ "Приватбанк" заборгованості по договору кредиту від 27.04.2006 року в сумі 5284,84 грн. та судових витрат

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.04.2009 року вищезазначений судовий наказ було скасовано.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31.05.2010 року по цивільній справі №2-552-1/10 за позовом ЗАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення боргу в задоволенні позову було відмовлено (а.с. 16-17).

Вказаним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_2 кредитний договір з банком не укладав, умови надання кредиту фізичним особам не підписував, доказів ознайомлення ОСОБА_2 з такими умовами у Банку відсутні, безпосередньо кредитні кошти Банком ОСОБА_2 не передавались.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.12.2010 року у справі № 22-16068/2010 за апеляційною скаргою ЗАТ КБ "Приватбанк" вказане рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31.05.2010 року було залишене без змін, апеляційну скаргу відхилено. Окрім того, ухвалою Апеляційного суду м. Києва встановлено, що кредитний договір між сторонами у встановленому законом порядку не укладався; доказів щодо перерахунку кредитних коштів ОСОБА_2 ЗАТ КБ "Приватбанк" не надав.

Крім того, ПАТ КБ "Приватбанк" в 2013 році звернулось із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за тим же неукладеним договором, проте провадження за вказаним позовом ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.11.2013 року було закрито, оскільки існує рішення, що набрало законної сили з приводу спору між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до роздруківок, ОСОБА_2 по теперішній час надходять смс-повідомлення про наявну заборгованість.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання дій неправомірними, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами відсутні будь-які зобов'язання щодо надання, отримання та повернення кредитних коштів, проте банк вживає дії щодо незаконного повернення неіснуючої заборгованості, що призводить до безпідставного формування негативної кредитної історії позивача.

Встановлено, що згідно кредитної історії, виданої ТОВ «Українське бюро кредитних історій», у ОСОБА_2 є заборгованість по кредитному договору від 27.04.2006 року перед ПАТ КБ «Приватбанк», загальна сума якої становить 10 318,8 грн., загальна сума простроченої заборгованості - 10318,8 грн., загальна сума обов'язкового платежу - 8833,28 грн. (а.с. 28-30).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», інформація для формування кредитної історії надається Користувачем до Бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з Користувачем. Користувач у разі укладення кредитного правочину та отримання письмової згоди суб'єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації щодо нього надає до Бюро інформацію: 1) про себе, що ідентифікує його як Користувача; 2) про суб'єкта кредитної історії, яка визначена пунктами 1 і 2 частини першої статті 7 цього Закону.

Відповідно до ст. 10 ч. 1 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», Бюро вилучає з кредитної історії: 1) інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, Договору або визнання їх недійсними.

Відповідно до ч. 5, 11 ст. 13 вказаного Закону суб'єкт кредитної історії має право звернутися до Бюро з письмовою заявою у разі незгоди з інформацією, що складає його кредитну історію, за винятком інформації про кредитний бал. Заява має включати коментар обсягом не більше ніж 100 слів щодо інформації, що заперечується. Суб'єкт кредитної історії має право оскаржити в судовому порядку дії Бюро або Користувача, які порушують його права.

Тобто, суб'єкт кредитної історії, який не згодний з інформацією щодо себе, яка міститься в кредитній історії, може звернутись із заявою до Бюро для вилучення інформації.

У відповідності з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оскільки позивачем та його представником не було надано до суду доказів звернення до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» із заявою про вилучення інформації щодо заборгованості ОСОБА_2 за договором № DNH4KS11800456, крім того вказане Бюро притягнуто до участі в справі як третя особа, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання ТОВ «Українське бюро кредитних історій» вилучити з кредитної історії ОСОБА_2 всю інформацію щодо заборгованості за договором № DNH4KS11800456 від 27.04.2006 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення її права. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної особи або юридичної особи.

На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Ні позивачем, ні його представником не надано суду будь-яких переконливих доказів на підтвердження того, що внаслідок протиправних дій відповідачка та з його вини позивачу завдано моральної шкоди, а тому підстав для задоволення позову в цій частині немає.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про необхідність часткового задоволення позову ОСОБА_2

Доводи апеляційних скарг висновки суду не спростовують. Постановлене судом рішення в зазначеній частині відповідає вимогами матеріального та процесуального закону і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційних скаргах.

Разом з тим, колегія суддів не може повністю погодитися з висновком суду щодо необхідності відшкодування на користь позивача витрат, понесених на правову допомогу, в сумі 16 331 грн. 12 коп.

На підставі ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 Додатку до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 р. №590 «Граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» позивач має право на компенсацію за рахунок відповідача понесених ним витрат на правову допомогу в розмірі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.48 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 вказаної постанови Кабінету Міністрів України, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Оскільки рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 20 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, тому відповідно до вимог ст.88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати понесені позивачем судові витрати.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ТОВ «А.ДВА.КА», основним видом діяльності якого є діяльність сфері права, було укладено договір № 02/03-15 від 02.03.2015 року про надання юридичних послуг та додаткову угоду до нього №1.

На підставі квитанцій до прибуткового ордеру №01/04-15 від 01.04.2015 р. та №02/04 -15 від 02.04.2015 р. позивачем було сплачено Товариству відповідно 14 383 грн.12 коп. та 1948 грн. (а.с.41, 42) за надані юридичні послуги.

Згідно з матеріалами справи, юридичні послуги позивачеві надавали працівники ТОВ «А.ДВА.КА», які є спеціалістами в галузі права ( а.с. 164-165,167-168).

В справі міститься Акт наданих послуг №1 за договором №02-03/15 від 02.03.2015 р., відповідно до якого спеціалістами в галузі права в період з 02.03.2015 р. по 01.04.2015 р. були надані позивачеві юридичні послуги вартістю 14 383 грн.12 коп., зокрема, було виконано: попереднє ознайомлення та вивчення матеріалів справи замовника протягом 3 годин. вартістю 1461,00 грн.; надання юридичних консультацій з питань відшкодування моральної шкоди протягом 1,5 год., вартістю 730,50 грн.; надання юридичних консультацій з питань діяльності та функціонування бюро кредитних історій - 2 год. вартістю 974,00 грн.; підготовка 6 запитів до бюро кредитних історій - 6 год., вартістю 2922,00 грн.; виїзд та представництво інтересів в 5 бюро кредитних історій з метою ознайомлення з кредитною історією Замовника - 8 год., вартістю 3896,00 грн.; підготовка та направлення заяви про вжиття заходів впливу за порушення банківського законодавства протягом 3 год., вартістю 1461,00 грн.; на підготовку позовної заяви про захист прав споживачів, додатків до позову витрачено 6 год., вартість робіт склала 2922,00 грн.; понесені поштові витрати на відправку заяви до бюро кредитних історій - 16,62 грн.

Окрім того, представник позивача ОСОБА_1 приймала участь у судовому засіданні 20.07.2015 р. з 15год. 03 хв. по 16 год. 55 хв., й вартість послуг згідно з додатковою угодою склала 1948 грн.

Разом з тим, суду не надано будь-яких переконливих доказів, які б підтверджували підготовку представниками позивача запитів до бюро кредитних історій, виїзд та представництво інтересів в 5 бюро кредитних історій з метою ознайомлення з кредитною історією Замовника, понесені поштові витрати на відправку заяви до бюро кредитних історій.

Враховуючи суть даного спору, обсяг матеріалів справи, розмір складеної представником позовної заяви ОСОБА_2, встановлений розмір мінімальної заробітної плати в сумі 1218 грн. та, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів вважає необхідним відшкодувати позивачеві витрати, пов'язані з відшкодуванням правової допомоги, зокрема, на попереднє ознайомлення та вивчення матеріалів справи, надання юридичних консультацій з питань відшкодування моральної шкоди та надання юридичних консультацій з питань діяльності та функціонування бюро кредитних історій - всього 3 год.; на підготовку позовної заяви про захист прав споживачів та додатків до позову -3 год.; на підготовку та направлення запитів та заяви про вжиття заходів впливу за порушення банківського законодавства - 1 год., участь у судових засідань -2 год., а всього за 9 год. правових послуг, що виходячи із граничного розміру встановленої на час виконання зазначених робіт мінімальної заробітної плати за годину роботи становить 4 384 грн. 80 коп. (487,20 х9=4 384, 80грн.).

З огляду на викладене, рішення суду необхідно змінити, зменшивши розмір стягнутих з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу з 16 331,12 грн. до 3 897,60 грн., задовольнивши частково апеляційну скаргу представника відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Апеляційну скаргу Шуліки Аліни Володимирівни в інтересах Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 липня 2015 року змінити.

Зменшити розмір стягнутих з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу з 16 331,12 грн. до 3 897,60 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: