АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/723/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Горячківська Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоДемченка В. А.
суддівПодороги В. М. , Бородійчука В. Г.
при секретаріВолвенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Родниківської сільської ради на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Родниківської сільської ради, третя особа - ОСОБА_7 про визнання рішення сільської ради незаконним та скасування Державної реєстрації про право власності, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Родниківської сільської ради, третя особа - ОСОБА_7 про визнання рішення сільської ради незаконним та скасування Державної реєстрації про право власності.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначала, що їй та ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 03.09.2012 р. належить по 1/2 частині житлового будинку з господарськими спорудами, які знаходяться на земельній ділянці по вулиці Леніна - 13 в селі Родниківка Уманського району, яка не була приватизована. Реально спадкове майно не розділене, а сааме, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.09.2012 року та Витягу про державну реєстрацію прав від 21.09.2012 року їй належить 1/6 частина будинку, та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.09.2007 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.10.2007 року їй належить 1/3 частина будинку.

В 2013 році ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до неї про реальний розподіл спадкового майна.

З даного позову їй стало відомо, що ОСОБА_7 без її згоди приватизував 1/2 частину земельної ділянки, чим порушив її право.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи можливий лише один варіант поділу будинку, оскільки ОСОБА_7 вже приватизував земельну ділянку, проте її цей варіант не влаштовує, оскільки їй в основному виділяються господарські будівлі, а ОСОБА_7 більша частина житлового будинку. Також, між ними не вирішено питання щодо криниці, а ОСОБА_7 самостійно, без погодження з нею, вибрав частину земельної ділянки, яка влаштовує його.

Рішенням Родниківської сільської ради Уманського району від 25.10.2012 року ОСОБА_7 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, а сама технічна документація була виготовлена у 2013 році, а рішення Родниківської сільської ради Уманського району про передачу ОСОБА_7 у власність частини земельної ділянки було прийнято 29.12.2012 року, що свідчить на її думку про фальсифікацію документів при прийнятті даного рішення та перевищення повноважень посадовими особами щодо поділу земельної ділянки між користувачами.

При цьому, позивачка в судовому засіданні суду першої інстанції додатково пояснювала, що сільською радою порушені вимоги щодо вирішення питання в частині погодження акту погодження меж, відсутній нормативно-правовий документ про поділ земельної ділянки, розділити майно неможливо тому, що експертиза виходить із того, що ОСОБА_7 приватизував земельну ділянку, зареєструвати спадкове майно ОСОБА_6 не має можливості оскільки частина її майна знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_7

А тому, позивач просила скасувати рішення Родниківської сільської ради Уманського району від 29.12.2012 р. за № 27-6/VI про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 та скасувати свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,0805 га по АДРЕСА_1, виданого на ім'я ОСОБА_7 від 21.03.2013 р. та запис у Державному реєстрі прав на нерухоме майно за № 1484080 від 21.03.2013 р.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 січня 2015 року позов ОСОБА_6 до Родниківської сільської ради, третя особа - ОСОБА_7 про визнання рішення сільської ради незаконним та скасування Державної реєстрації про право власності задоволено та скасовано рішення Родниківської сільської ради Уманського району від 29 грудня 2012 року за №27-6/YI в частині передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_7 по АДРЕСА_1, скасовано свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,0805 га по АДРЕСА_1, виданого на ім'я ОСОБА_7 від 21.03.2013 року та запис у Державному реєстрі прав на нерухоме майно за №1484080 від 21.03.2013 року, стягнуто з Родниківської сільської ради Уманського району на користь ОСОБА_6 судові витрати в розмірі 243 грн.60 коп.

Не погоджуючись з даним рішенням, Родниківською сільською радою подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу ОСОБА_6 в задоволенні її позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони по справі, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду в засідання не зявились, не повідомивши про причини неявки, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції до залишення без змін з наступних підстав.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і як наслідок ухвалив рішення по справі з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, за матеріалами справи колегією суддів установлено , що позивачу ОСОБА_6 та третій особі ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 03.09.2012 року належить по 1/2 частині житлового будинку з господарськими спорудами, які знаходяться на земельній ділянці по по АДРЕСА_1 ( а. с. 7).

Рішенням Родниківської сільської ради Уманського району від 25.10.2012 року третій особі ОСОБА_7 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою,

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.03.2013 року третя особа ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 0,0805 га по АДРЕСА_1 ( а. с. 10 на звороті).

Передача земельної ділянки у власність проведена на підставі рішення Родниківської сільської ради Уманського району від 25.10.2012 року.

Відповідно до листа Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області від 28.04.2014 року за № Р-82вих, було встановлено порушення Родниківською сільською радою Уманського району земельного законодавства, а також те, що земельна ділянка у власність була надана з порушенням вимог чинного законодавства та суперечить інтересам держави, самі ж рішення Родниківської сільської ради Уманського району від 25.10.2012 р. та від 29.12.2012 р. не відповідають вимогам Конституції України та іншим нормативним актам в галузі земельного законодавства, тому є незаконним, документація із землеустрою, що виготовлена на підставі таких рішень, також не відповідає законодавству, тобто є незаконною ( а. с. 25 - 28).

Статтями 13 та 14 Конституції України визначено, що земля є об'єктом права власності Українського народу, основним національним багатством і перебуває під особливою охороною держави.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.3 ст. 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Так, колегією за матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_6 26 листопада 2012 року зверталася із заявою, в якій просила не проводити розділ земельної ділянки, оскільки не було проведено реального розподілу будинку між нею та третьою особою ОСОБА_7 ( а. с. 87).

Технічна документація із землеустрою виготовлена у 2013 році, проте сільською радою ще 29.12.2012 року прийнято рішення за № 27-6/VI, яким ОСОБА_7 на основі технічної документації із землеустрою передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0805 га по АДРЕСА_1.

Відповідно до п. «б» ч.2 ст. 198 ЗК Укрїни кадастрова зйомка включає в собі в тому числі і погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Сільський голова с. Родниківки Уманського району затвердив поділ земельної ділянки своїм підписом та печаткою сільської ради без згоди позивача ОСОБА_6, як спадкоємця, та не підписаного нею акта погодження меж землеволодіння третьої особи, ОСОБА_7 , що є порушенням вимог земельного законодавства.

Статтею 12 ЗК України передбачені повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, проте сільським головою с. Родниківка Уманського району порушені вимоги вказаної статті щодо вирішення питання в частині погодження акту погодження меж землеволодіння ОСОБА_7, оскільки дане питання до компетенції сільського голови не відноситься.

Стаття 56 Закону України «Про землеустрій» містить вичерпний перелік документів, що входять до технічної документації із щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Зазначені у вищевказаній статті Закону України документи у третьої особи ОСОБА_7 наявні не в повному об'ємі, крім того, технічна документація із землеустрою не містить жодного посилання на свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.09.2012 р. за № 1-2419.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 7 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦКУ) . Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК).

При розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права.

Окрім цього, розглядаючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне відмітити те, що перехід права користування земельної ділянки при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, також визначається на підставі договору (частина друга статті 120 ЗК України).

Разом з тим, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати наступне.

Частина четверта статті 120 ЗК України передбачає, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

При цьому, органом місцевого самоврядування при передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_7 не було враховано того, що спірна земельна ділянка з моменту її отримання у спадщину ОСОБА_6 та ОСОБА_7. є предметом поділу між співвласниками, про що свідчать подані заяви ОСОБА_6 до сільської ради (а.с.86-87).

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.

Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України.

За нормою статті 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку, виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду.

Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Виходячи з того, що володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок слід брати до уваги цю угоду.

Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі, в той же час, у даній справі будинок між спадкоємцями не розділений та знаходиться у стадії судового розгляду.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до п. 18 "г" постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" у разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх.

Проте, Родниківська сільська рада, при прийнятті оскаржуваного рішення, на зазначені положення закону та заяви ОСОБА_6 щодо не прийняття рішення до реального розподілу будинку між співвласниками, уваги не звернула, розміру часток ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у будинку не враховувала, чи є площа земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_7 пропорційною його частці у будинку не з'ясовувала, а такожє не було враховано посилання позивачки на те, що передачею у власність третьої особи спірної земельної ділянка унеможливлено її доступ до своєї частки будинку з метою її обслуговування.

А тому колегія суддів вважає, що районним судом вірно зазаначено, що Родниківською сільською радою Уманського району мало місце порушення земельного законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють земельні правовідносини і на цій підставі суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про необхідність скасування рішення Родниківської сільської ради Уманського району від 29.12.2012 року за №27-6/YI, свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,0805 га по АДРЕСА_1 та запису у Державному реєстрі прав на нерухоме майно за №1484080 від 21.03.2013 року.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального права та ухвалено рішення з додержанням положень законодавства, а доводи апелянта у апеляційній скарзі на те, що рішення суду незаконне нічим не підтверджено та не наведено підстави, передбачені ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення у справі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Родниківської сільської ради - відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Родниківської сільської ради, третя особа - ОСОБА_7 про визнання рішення сільської ради незаконним та скасування Державної реєстрації про право власності - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :