Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_4 про відстрочку виконання рішення суду у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 13 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про виселення, посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Черкаської області від 09 січня 2013 року звернуто стягнення у рахунок заборгованості в сумі 82 536,97 доларів США на предмет іпотеки, шляхом його продажу із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Позивач просив виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2014 року, яке набрало законної сили, позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про відстрочення виконання рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2014 року, посилаючись на те, що 03 червня 2014 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до норм якого не може бути примусово стягнуто (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави та/або предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті. Протягом дії цього закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

ОСОБА_4 просила суд відстрочити виконання рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2014 року про виселення до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та набрання чинності законом, який врегулює питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 13 листопада 2014 року, у задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись з даними судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно виходив із необґрунтованості заяви ОСОБА_4 про відстрочку виконання рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2014 року. При цьому до спірних правовідносин не може бути застосовано Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки на момент ухвалення рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення його не існувало.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 13 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Т.Л. Ізмайлова
В.О. Кузнєцов
М.І. Наумчук