Справа №484/1078/15-ц 30.11.2015 30.11.2015 30.11.2015
Провадження №22-ц/784/2858/15
Справа №484/1078/15-ц Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження 22-ц/784/2858/15 Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

Іменем України

30 листопада 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Тищенко Л.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2015 року, ухвалене у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання неправомірними дії щодо нарахування комісії за резервування ресурсів та зобовязання здійснити перерахунок платежів,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_3 подала зазначений позов до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк»), який обґрунтувала наступним.

27 червня 2008 року між нею та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є відповідач, укладено кредитний договір №NKPOGA, за умовами якого вона отримала кредит на споживчі цілі у сумі 27 052 доларів США 04 центів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1.25% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3.00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4.08% річних від зарезервованих ресурсів, з кінцевим терміном повернення кредиту до 27 травня 2021 року включно.

Посилаючись на те, що винагорода за резервування ресурсів (комісія) входить до фіксованої суми щомісячного платежу за графіком погашення кредиту, та нарахування цієї складової після фактичного погашення кредиту є забороненою додатковою платою за дострокове погашення кредиту, ОСОБА_3 просила визнати дії банку з нарахування комісії протиправними та зобовязати відповідача зробити перерахунок платежів за кредитом.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невірну оцінку судом першої інстанції умов договору та підстав нарахування всіх передбачених договором платежів.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено в оскарженому рішенні, міськрайонний суд виходив з того, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження відсутності у неї заборгованості за кредитним договором та того, що відповідач вимагав від неї сплатити суму винагороди за резервування ресурсів.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Відповідно до положень ст.ст.55,124 Конституції України та ст.3 ЦПК України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

В силу ст.ст.509,525,526,598,610,611 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобовязанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобовязання (не виконала його, або виконала з порушенням умов) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобовязання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобовязань, які не виконані належним чином.

Статтями 1054 - 1061 ЦК України регулюються правила виконання зобовязань по кредитному договору, зокрема:

- за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти;

- розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Порушення зобовязань, які виникають з договорів, тягне за собою наслідки передбачені ст.611 ЦК України, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків.

Відповідно до ст.598 ЦК України зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Умови виконання кредитних зобовязань, в тому числі права та обовязки позичальника, передбачені нормами цивільного законодавства, Законом України «Про захист прав споживачів» ( далі Закон України ) та договором сторін.

Відповідно до п.11 ст.8 Закону України споживач має право достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат. Якщо споживач скористався правом повернення споживчого кредиту шляхом збільшення суми періодичних виплат, встановлених в абзаці першому цієї частини, кредитодавець зобов'язаний здійснити відповідне коригування кредитних зобовязань споживача у бік їх зменшення.

З матеріалів справи вбачається, що 27 червня 2008 року між з ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 у простій письмовій формі укладено кредитний договір №NKPOGA, за умовами якого позивачу надано грошові кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії на загальну суму 27 052 доларів США 04 центів строком до 27 травня 2021 року включно.

Відповідно до п.п.3.6 п.3 кредитного договору позичальник сплачує банку винагороду, в розмірі й у строки, зазначені в п.п.8.1 п.8 цього договору.

За змістом п.п.8.1 п.8 кредитного договору кредит надано зі сплатою винагороди за резервування ресурсів 4.08 % річних від суми зарезервованих ресурсів.

Графіком погашення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору, передбачено розмір щомісячного платежу на період з 27 червня 2008 року по 27 травня 2021 року в розмірі 417 доларів США 71 цент. Складовою щомісячного платежу є погашення тіла кредиту, процентів та винагороди за резервування ресурсів.

Підпунктом 4.3 п.4 кредитного договору передбачено, що нарахування за резервування ресурсів здійснюється на дату щомісячного платежу за кредитом, при цьому винагорода нараховується на суму зарезервованих ресурсів за фактичну кількість днів резервування ресурсів.

Також, як вбачається із п.п.2.4.1 п.2 кредитного договору позичальник має право здійснювати дострокове погашення кредиту. При цьому останній зобовязаний сплатити банку суму процентів, суму винагороди відповідно до п.п.8.1 п.8 даного договору.

Відповідно до п.п.4.1 - 4.5 п.4 вищевказаного договору для виконання зобовязань за цим договором банк резервує ресурси у розмірах, зазначених у графіку погашення кредиту до даного договору і надає позичальнику право на їх використання. За надане право позичальник сплачує банку винагороду за резервування ресурсів в розмірі, визначеному у статті 8.1 договору. Нарахування винагороди здійснюється на дату щомісячного платежу за кредитом, при цьому винагорода нараховується на суму зарезервованих ресурсів за фактичну кількість днів резервування ресурсів, виходячи із 360 днів у році. Дата погашення у часовий інтервал нарахування винагороди не включається. Розрахунок винагороди за резервування ресурсів здійснюється щоденно з моменту підписання договору. При останньому погашенні винагорода за резервування ресурсів нараховується за весь час резервування (до дати погашення кредиту), при цьому сумою зарезервованих ресурсів вважається сума вказана у графіку погашення кредиту (Додаток №2 до договору). Винагорода за резервування ресурсів сплачується щомісяця з щомісячним платежем за кредитом від дня нарахування згідно ст.4.2 кредитного договору. У випадку повного погашення кредиту винагорода сплачується одночасно з останнім платежем за кредитом.

Отже, встановлення передбаченої кредитним договором суми винагороди за резервування ресурсів обмежується терміном до дати повного погашення кредиту, при цьому відсутні будь - які додаткові умови, що повязують дату повного погашення кредиту із графіком його погашення.

Втім, згідно довідки про погашення за кредитом від 11 листопада 2014 року (а.с.8), яка видана банком ОСОБА_3 і яка додана нею до позовної заяви, станом на 11 листопада 2014 року, за остатньою рахується заборгованість як по тілу кредиту, так і по процентам.

Більш того, і на час звернення позивача до суду (23 березня 2015 року, на яку позивач посилається як на дату повного дострокового погашення кредиту), остання не довела факту погашення кредитної заборгованості.

За такого, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не було надано суду належних доказів того, що у неї відсутня заборгованість за кредитним договором №NKPOGA від 27 червня 2008 року.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять посилань на такі порушення норм процесуального права, щоб могли бути підставою для скасування судового рішення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а зводяться до переоцінки наданих доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, тому підстав для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: