АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/3467/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3852/15Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Карнауха П.М., Чумак О.В.

при секретарі: Філоненко О.В.

за участю: відповідача ОСОБА_2, представника відповідачаадв. ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

третьої особи - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 листопада 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, треті особи - ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокапітал 3000».

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, посилаючись на те, що 17.06.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитно-заставний договір №PLKPAN36443205, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 82202,36 грн. на термін до 16.06.2015 року.

Зазначають, що відповідач порушив умови договору, у звязку з чим станом на 19.05.2015 року утворилася заборгованість у сумі 45179,68 грн., яка складається з наступного: 34967,57 грн. - заборгованість за кредитом; 1738,70 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 427,85 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 5656,05 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2139,51 грн. - штраф (процентна складова), які ПАТ КБ «ПриватБанк» прохав стягнути з відповідача на їхню користь.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07.10.2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в частині вимог до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.

Залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокапітал 3000», ОСОБА_5.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 листопада 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 Юрійовичана користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суму за кредитним договором № PLKPAN36443205 від 17 червня 2008 року в розмірі 45179 грн. 68 коп. Вирішено питання судових витрат.

З цим рішенням не погодився відповідач, який, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що судом неправомірно стягнуто з нього два види штрафу та пеню, що є неприпустимим відповідно до ст. 549 ЦК України, а сплата відповідачем комісії взагалі не передбачена договором. Також вказує, що при визначенні суми заборгованості, яка підлягає до стягнення, судом були допущені розбіжності.

Окрім того, на думку апелянта, судом не було враховано ті обставини, що ним на момент укладення договору сплачено позивачу 146186,80 грн. та отримано кредит в сумі 61821,17 грн.. Також відповідачем у рахунок погашення заборгованості було добровільно передано працівникам банку заставний автомобіль для реалізації.

У судовому засіданні відповідач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали та прохали її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу не визнала та прохала її відхилити.

Третя особа - ОСОБА_5- апеляційну скаргу підтримала та прохала її задовольнити.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами по справі -ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2 17.06.2008 року було укладено кредитно-заставний договір № PLKPAN36443205, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит в загальному розмірі 82202,36 грн., в тому числі: відкрита кредитна лінія на суму 20381,20 грн., надані кредитні кошти на суму 61821,17 грн. (а.с.16).

Сторони в укладеному договорі визначили сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.06.2015 року.

Згідно даного договору в забезпечення виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором відповідач надав в заставу автомобіль DAEWOO, модель: NEXIA, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий седан, № кузов/шасі: XWB3D31UD8A162090, реєстраційний номер: ВІ 2769 АХ, що належить на праві власності ОСОБА_2

18.02.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода №1 до Кредитного договору № PLKPAN36443205від 17.06.2008 року (а.с.17-18).

28.10.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода №2 до Кредитного договору № PLKPAN36443205від 17.06.2008 року (а.с.18-20).

Відповідно до акту приймання-передачі заставного автомобіля: марки DAEWOO NEXIA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, номер кузову XWB3D31UD8A162090 від 10.04.2015 року, вказаний автомобіль знаходиться в заставі у ПАТ КБ «ПриватБанку», згідно кредитно-заставного договору №PLKPAN36443205 від 17.06.2008 року та був переданий представникам банку для його реалізації за ринковою вартістю і доручено направити виручені кошти на погашення заборгованості.

Як убачається з відповіді ПАТ КБ «ПриватБанк» на запит апеляційного суду від 30.11.2015р. вказаний вище автомобіль, який було вилучено згідно акту приймання-передачі від 10.04.2015 року банком нереалізований (а.с.156).

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_2 станом на 19.05.2015 року має заборгованість в розмірі 45179,68 грн., яка складається з наступного: 34967,57 грн. - заборгованість за кредитом; 1738,70 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 427,85 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 5656,05 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до Договору: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2139,51 грн. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що відповідач не виконав взяті на себе зобовязання перед банком, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої є обґрунтованим, та у відповідності до норм цивільного законодавства підлягає до стягнення.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обовязковим до його виконання.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання, згідно положень статті 625 ЦК України.

Статтею 525 ЦК України встановлено заборону односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, відповідач зобовязаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та чинного законодавства.

У відповідності до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання.

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

За приписом ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічну норму містить ст.60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.212 ЦПК України. суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Вірно встановивши обставини справи, здійснивши аналіз правових норм, що регулюють дані правовідносини, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Апеляційна скарга містить посилання на те, що місцевим судом неправомірно, у відповідності до ст. 549 ЦК України, стягнуто одночасно два види неустойки.

Дані доводи є необґрунтованими, оскільки, відповідно до ч.1 ст.546, ст..549 ЦК України зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України). Підставами одночасного стягнення є зміст укладеного договору, положеннями якого це прямо передбачено та з якими був ознайомлений відповідач та погодився з ними, засвідчивши свою згоду підписом на кожному аркуші договору.

Окрім того, апелянт вказує на ту обставину, що він добровільно передав представникам банку заставний автомобіль для його реалізації в рахунок погашення заборгованості.

Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5 встановлено право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки автомобіль DAEWOO, модель: NEXIA, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий седан, № кузов/шасі: XWB3D31UD8A162090, реєстраційний номер: ВІ 2769 АХ, що належить на праві власності ОСОБА_2, на момент винесення судом рішення по справі банком нереалізований, то це не позбавляє останнього права на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, оскільки зобовязання відповідача перед ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконані.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що кредитно-заставним договором № PLKPAN36443205 від 17.06.2008 року не передбачена сплата комісії, судом до уваги не приймаються та спростовуються матеріалами справи, оскільки пунктом 17.1.8 даного договору передбачена сплата комісії по договору, а саме, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 5,04% від суми зарезервованих ресурсів з 17 по 21 число кожного місяця. Додатковими угодами до кредитно-заставного договору №1 від 18.02.2014 року та №2 від 28.10.2014 року розмір щомісячної комісії не змінися.

Твердження апелянта про невідповідність суми заборгованості в описовій частині рішення з сумою, яка була зазначена в резолютивній частині, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки статтею 219 ЦПК України передбачено можливість суду виправити описки та арифметичні помилки, зокрема, і за заявою сторони у справі, однак відповідач таким правом не скористався.

На думку апелянта, судом не було враховано, що при укладенні даного договору відповідачем сплачено банку 146186,80 грн., а кредит отримано в сумі 61821,17 грн., а також він не погоджується з графіком погашення кредиту.

Проте, такі доводи, є необґрунтованими, оскільки відповідач був ознайомлений як із змістом договору, так і з графіком погашення кредиту та погодився з ними, засвідчивши свою згоду підписом на кожному аркуші договору та графіку.

Таким чином, апеляційна скарга не містить нових засобів доказування, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно та обєктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 листопада 2015 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1