Справа № 226/3471/15-ц
Провадження № 2/226/1553/2015
і м е н е м У к р а ї н и
30 листопада 2015 року м.Димитров
Димитровський мiський суд Донецької областi у складi:
головуючого суддi ОСОБА_1
за участі секретаря Трифонової І.О.,
учасники судового процесу:
позивач представник органу опіки та піклування
виконавчого комітету Димитровської
міської ради ОСОБА_2,
відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 (відсутні),
третя особа представник центру соціально-психологічної
реабілітації дітей Добропільської міської
прокурор Натеса М.М.,
розглянувши заочно у вiдкритому судовому засiданнi в місті Димитров Донецької області цивільну справу за позовом органу опіки та піклування виконавчого комітету Димитровської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав,
Позивач орган опіки та піклування виконавчого комітету Димитровської міської ради звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, в обґрунтування якого зазначив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є батьками неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до навчання та самостійного життя. Батько неповнолітнього ОСОБА_3 записаний відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України. ОСОБА_6 зі своєю дружиною ОСОБА_8 мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, матеріальним утриманням та вихованням сина займатися відмовляється, покладаючи відповідальність за дитину повністю на матір. Дитина навчається в інтернаті з 2014 року. За фактом ухилення від виконання батьківських обовязків стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 складались протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 184 ч.1 КпАП України, які направлені для розгляду в Димитровський міський суд. Спеціалістами служби у справах дітей 20 серпня 2015 проведено бесіду з ОСОБА_4, щодо виконання нею батьківських обовязків та проведено обстеження умов проживання родини, в ході якої встановлено, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дитини, бо за станом свого здоровя, з її слів, не може займатися його вихованням та утриманням. Фактично з липня по вересень 2015 року дитина мешкала зі своєю тіткою, ОСОБА_9, за адресою: м. Димитров, м-н «Молодіжний»,10/22, а на даний час дитина перебуває у центрі соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради. Позивач вважає, що відповідачі у повній мірі ухиляються від виконання своїх батьківських обов*язків, у зв*язку з чим просили суд позбавити батьківських прав громадян ОСОБА_6, та ОСОБА_4, відносно неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та передати неповнолітнього ОСОБА_7, органам опіки та піклування Виконкому Димитровської міської ради.
Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позову у повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у позовній заяві. Додатково зазначила, що неповнолітній ОСОБА_10 попав до них на облік, коли його знайшли на території зруйнованого дитячого садка у стані алкогольного сп*яніння. З*ясувалось, що до 2014 року дитина проживала з бабусею і навчався ОСОБА_10 у ЗОШ № 10. На початку 2015 року бабуся хлопчика померла і дитина декілька місяців проживав з батьком, але не захотів постійно проживати з батьком і почав бродяжити. З батьком хлопчик не хотів жити разом, оскільки батько змушував його ходити до церкви, а він не хотів. Влітку ОСОБА_10 було влаштовано до його тітки, але тітка не могла з ним справитись. Коли тітка мала працювати у нічні зміни, хлопчик повинен був ночувати у будинку матері, оскільки тітка йому не довіряла. Мати хлопчика відповідач ОСОБА_4 раніше декілька років сильно зловживала спиртними напоями, на даний час у неї цироз печінки, вона пагано ходить і не може виховувати дитину. Просила суд задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з*явились по невідомій суду причині, про час та місце розгляду стосовно них справи двічі були повідомлені належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило.
Представник третьої особи та прокурор вимоги позивача органу опіки та піклування виконавчого комітету Димитровської міської ради підтримали у повному обсязі. Представник третьої особи, яка займає посаду психолога центру соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради, в суді зазначила, що за час перебування дитини в їх закладі, ні батько, ні мати до дитини не приїздили, не телефонували і не цікавились ОСОБА_10. Більш того, спроби зв*язатись з батьками неповнолітнього ОСОБА_10 виявились марними. Вони не відповідають на телефонні дзвінки. Два рази про стан дитини цікавилась лише тітка ОСОБА_10. Коли ОСОБА_10 лише приїхав до Центру, вони вважали, що він буде проблемною дитиною, але все виявилось навпаки. Він дуже спокійний, врівноважений, ходить до школи, виконує домашні завдання. Його суттєвою вадою виявилось лише те, що він дуже сильно піддається сторонньому впливу. Із розмов з дитиною вони з*ясували, що дитина не хоче проживати з батьком, оскільки він змушує його ходити до церкви, а з мамою через те, що вона зловживає спиртними напоями. Нова дружина батька хлопчика заперечує, що б хлопчик проживав з батьком.
Враховуючи, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 двічі належним чином повідомлені про час та місце розгляду стосовно них цивільної справи, відповідно до частини четвертої статті 169 Цивільного процесуального кодексу України, дану справу суд вважає необхідним розглянути заочно.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду докази, суд вважає встановленими у даному судовому засіданні наступні обставини.
Батьками неповнолітнього ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, є відповідачі у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується копіями свідоцтва про його народження, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України та свідоцтва про одруження ОСОБА_11 з ОСОБА_4 В*ячеславом Ігоревичем (а.с. 6-7, 49).
Батько дитини ОСОБА_3 здоровий, не перебуває на обліках у лікарів нарколога, психіатра, дерматолога та у туберкульозному кабінеті Димитровської центральної міської лікарні (а.с. 13-16). Доходів у вигляді пенсії або інших соціальних виплат не отримує, на обліку Димитровського міського центру зайнятості не перебуває (а.с. 25, 31, 33). Зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, мікрорайон «Молодіжний» АДРЕСА_2, за якою 4 липня 2014 року працівниками служби у справах дітей проводилось обстеження умов проживання, за результатами якого визнано належними умови проживання даної родини (а.с. 10). З пояснень свідка ОСОБА_12 в судовому засіданні встановлено, що на даний час відповідач ОСОБА_3 виїхав з міста Димитров і без реєстрації проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4 у родичів його дружини.
Мати дитини ОСОБА_4 є інвалідом першої групи та перебуває на «Д» обліку із діагнозом: криптогений цироз печінки, варикозне розширення вен стравоходу І-ІІ ст., анемія печінкова енцефалоневропатія з грубим порушенням функцій ходьби, на момент огляду 1 вересня 2015 року не здатна на самообслуговування, потребує постійного стороннього догляду, за станом здоров*я не може виконувати батьківські обов*язки. На обліках у лікарів нарколога, психіатра, дерматолога та у туберкульозному кабінеті Димитровської центральної міської лікарні не перебуває (а.с. 17-22). Доходів у вигляді пенсії або інших соціальних виплат не отримує, на обліку Димитровського міського центру зайнятості не перебуває (а.с. 26, 30, 32). Зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, за якою 21 серпня 2015 року працівниками служби у справах дітей проводилось обстеження умов проживання, за результатами якого визнано не належними умови проживання даної родини, будинок від*єднано від електро- та водопостачання за борги, запасів палива, їжі та одягу не недостатній кількості (а.с. 9,23). За місцем проживання негативно не характеризується (а.с. 24).
7 жовтня 2014 року Димитровським міським судом Донецької області ОСОБА_4 позбавлена батьківських прав щодо її малолітніх дітей: ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_7. Підставою винесення рішення суду стало те, що вона не цікавилась життям дітей, не виховувала і матеріально не утримувала їх і судом не було встановлено будь-яких поважних причин, через які вона не піклувалась долею дітей, не проявляла щонайменшої батьківської турботи. Рішення суду набрало чинність 24 листопада 2014 року (а.с. 50-54).
4 липня 2015 року дитина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8 о 19 годині 25 хвилин був доставлений машиною швидкої допомоги у педіатричне відділення Димитровської центральної міської лікарні у стані алкогольного сп*яніння. Перебував біля котельної ЗОШ № 9. Зі слів дитини маму він не бачив біля тижня, ночує сам по вулиці Щорса, буд. 62, на питання чим харчується, не відповів, з його слів мама живе у подруги по вулиці Горького, точної адреси не знає. Ці дані були встановлені за інформацією Комунального закладу «Димитровський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 7 липня 2015 року (а.с. 11). У зв*язку із цими подіями за неналежне виконання відповідачами своїх батьківських обов*язків складені протоколи про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення і направлені для розгляду в Димитровський міський суд (а.с. 12).
За інформацією, наданою Загальноосвітньою школою-інтернат І-ІІ ступенів Димитровської міської ради стосовно виконання батьківських обов*зків батьками ОСОБА_10, який на час надання інформації навчався у цьому навчальному закладі встановлено, що з 1 червня 2015 року ОСОБА_10 проживав із сестрою батька ОСОБА_12, яка працює, утримує хлопця матеріально та займається його вихованням. Мати дитини ОСОБА_4 зловживає спиртними напоями, безвідповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов*язків, вихованням сина ОСОБА_15 належним чином не займається, Мати не цікавиться успіхами сина у навчанні, поведінкою в школі, не контролює його вільний час та дозвілля, не знає коло друзів ОСОБА_10, до школи не з*являється, батьківські збори не відвідує. Частіше до школи приходить батько ОСОБА_3, з яким хлопець проживав раніше (по грудень 2014 року). На момент надання інформації батько проживає у ІНФОРМАЦІЯ_9, не працює, матеріальним утриманням та вихованням сина займатися відмовляється, покладаючи відповідальність за ОСОБА_10 повністю на матір. Ні мати, ні батько не утримують сина матеріально, хлопець не забезпечений у повному обсязі сезонним одягом та взуттям, від виконання своїх батьківських обов*язків ухиляються, зовнішній вигляд хлопця не завжди охайний (а.с. 36-37).
Ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_4 під соціальним супроводом станом на 20 серпня 2015 року не перебувають (а.с. 34, 35).
З 4 вересня 2015 року ОСОБА_10 перебуває у центрі соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради. За час перебування дитини у центрі ні мати, ні батько його не відвідували і не цікавились життям сина (а.с. 38-39, 46).
Свідок ОСОБА_16 в суді показала, що вона є працівником Димитровського центру соціальної допомоги дітям та інвалідам і у 2014 році вона з іншими працівниками центру відвідувала сім*ю ОСОБА_4, яка погодилась на співпрацю із центром, обіцяла закодуватися від алкогольної залежності, але не виконала своєї обіцянки. Після цієї зустрічі ОСОБА_4 перестала відповідати на телефонні дзвінки, не прийшла за викликом до центру. Зі слів її колег їй відомо, що ОСОБА_4 не працювала, зловживала спиртними напоями, не виконувала свої батьківські обов*язки, у неї були великі борги за комунальні послуги. У функції їх центру входить надання допомоги і сприяння у вирішенні проблем сімей, що опинились у важких умовах. Вони могли б спробувати влаштувати ОСОБА_4 на роботу, вирішити питання з боргами, але для цього необхідне бажання і участь ОСОБА_4, яка з ними на контакт не йшла.
Свідок ОСОБА_12, яка є рідною тіткою неповнолітнього ОСОБА_10, в судовому засіданні показала, що після того, як батьки ОСОБА_15 розлучились до десятирічного віку він проживав з мамою і вітчимом, який ображав його, бив та закривав у підвалі. Потім ОСОБА_10 проживав з батьком, її братом, який змушував його читати Біблію, а якщо ОСОБА_10 відмовлявся читати Біблію, його не годували, за будь-яку провинність батько бив його. Наприклад, якщо ОСОБА_10 сперечався з мачухою, за це його карали. З 13 років ОСОБА_10 почав жити з бабусею, її матір*ю і проживав з нею до її смерті 30 травня 2015 року. За цей час батько інколи приходив до ОСОБА_10, хотів, щоб ОСОБА_10 повернувся, але коли дитина бачила його, вона втікала і не хотіла з ним спілкуватись. Матеріально у цей час батько дитину не утримував, міг принести якийсь незначний гостинець, але харчі, одяг дитині купувала вона, а не батько. Коли померла її мати, ОСОБА_10 проживав з нею, вона повністю його утримувала. ОСОБА_17 у її відсутність міг привести до квартири невідомих їй осіб, у них була домовленість, що у її нічні зміни він буде ночувати у матері. У будинку матері немає умов для проживання, там відсутнє електропостачання та вода, немає харчів. Чим харчувався ОСОБА_17 у цей час їй невідомо. Мати не цікавилась ОСОБА_17, матеріально його багато років не утримує, вона майже весь час проживає у своєї подруги.
Дитина ОСОБА_10 в суді розказав, що з мамою він проживав до 10 років. Вітчим дуже бив його, казав при цьому, що він балується. На тиждень били десь чотири рази, вітчим бив кулаками, були синці під очима. Бив вітчим також і маму. Мама пила спиртні напої кожного дня, був період десь три місяці, коли мама пила таблетки і не зловживала спиртним, але потім знову почала пити. Коли він жив з мамою мама готувала їсти, купувала їй одяг, його не ображала. Потім до 12-13 років він почав жити з папою. Коли папа одружився з тіткою ОСОБА_8 стало погано, Папа бив його за погані оцінки в школі, змушував його вірити в Бога, змушував кожного дня ходити у церкву «Нове покоління, харизмати», читати Біблію, а він цього не хотів. Потім, коли йому було десь 13 років, він пішов жити до бабусі, іноді повертався до батька, який обіцяв, що буде все нормально, але нічого не мінялось і він повертався до бабусі. Ходив до батька приблизно 10 разів. Коли він жив з батьком речі йому купувала ОСОБА_18, а батько інколи, харчувався він регулярно, інколи у час посту батька, він не весь час міг їсти. З батьком ходили лише у церкву, лише один раз ще до одруження ходили з батьком на футбол. На початку літа він став жити з тіткою ОСОБА_18, а з батьком жити він не хоче. Коли тітка ОСОБА_18 працювала у нічні зміни, він приходив ночувати до мами, але її майже завжди не було вдома. Мама майже завжди перебуває у тітки Алли, оскільки в неї вже зранку можна випити спиртне. Додому вона іти не хотіла. ОСОБА_17 тітку ОСОБА_18 він не слухав, зараз він живе у соціальному центрі. Мама і папа до центру не приїздили, його не відвідували. Вважає, що батьків необхідно позбавити батьківських прав.
Дослідивши надані суду дані у їх сукупності, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Батьки відповідно до вимог статті 150 Сімейного кодексу України зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. На підставі статті 151, 171 Сімейного кодексу України батьки дійсно мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та визначати форми та методи цього виховання, окрім форм і методів, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя. Ці права та обов*язки батьків та дитини кореспондуються із правами та обов*язками зазначених осіб у Декларації прав дитини, затвердженої Резолюцією Генеральної Ассамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, Конвенцією Організації Об*єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року
У випадку виникнення підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, зокрема у разі ухилення своїх обов*язків по вихованню дитини, жорстокого поводження з дитиною.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Згідно із статтею 10 Закону України від 26 квітня 2001 року "Про охорону дитинства" кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім'ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Заборона фізичних покарань є одним з проявів права на особисту недоторканність, яке закріплене в ряді міжнародно-правових документів
При цьому, наведені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов*язками.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 допустили всі зазначені фактори щодо неповнолітнього ОСОБА_10, не створивши належні умови для проживання та виховання дитини, повністю усунувшись від матеріального утримання та виховання дитини, переклавши останнім часом свої батьківські обовязки на інших осіб та органи.
В судовому засіданні, на підставі даних, наданих Димитровською центральною міською лікарнею, Димитровським міським центром зайнятості, органу опіки та піклування Димитровської міської ради встановлено, що відповідач ОСОБА_3 здоровий, протипоказань для працевлаштування не має, але зусиль для працевлаштування не робить, матеріально дитину не забезпечує. Відповідач ОСОБА_3 жорстоко поводився із сином ОСОБА_15, допускав факти фізичного насилля, приниження гідності та психологічного насилля над дитиною, яка за своїм віком має право визначати питання своєї релігійної приналежності з урахуванням його власної думки і бажань.
Відповідач ОСОБА_4 хворіє, не має змоги працювати на даний час, хоча суд вважає необхідним визначити, що невиконання нею своїх батьківських обов*язків триває довгий час, носить систематичний характер і охоплює значний період часу до хвороби. Поведінка щодо свого сина ОСОБА_15 жодним чином не змінилась і не відрізняється від поведінки матері до хвороби, яка стала підставою для встановлення групи інвалідності. Більш того, як встановлено з наданих суду документів та пояснень сторін, тяжке захворювання відповідача ОСОБА_4 є наслідком її неналежної поведінки та зловживань.
У сім*ях відповідачів для їх дитини ОСОБА_10 не створено умов за яких дитина мала б відчувати турботу, любов і повагу до себе, у зв*язку з чим дитина не мала по суті постійного місця проживання і на даний час, за наявності обох батьків виявилась нікому не потрібною.
Доказів на підтвердження поважності ухилення від виконання батьківських обовязків суду не надано. Тривалість невиконання відповідачами батьківських обовязків свідчить про свідоме нехтування ними своїми обов'язками, тому суд вважає задля захисту інтересів неповнолітнього ОСОБА_10, необхідним позбавити відповідачів ОСОБА_10 та ОСОБА_4 стосовно нього батьківських прав.
На підставі ст. 150, 151, 164, 171, 180, 182 СК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд
Позовні вимоги органу опіки та піклування виконавчого комітету Димитровської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_11, батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Передати неповнолітнього ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 органам опіки та піклування виконавчому комітету Димитровської міської ради.
Заочне рiшення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою вiдповiдачів.
Заяву про перегляд заочного рiшення може бути подано протягом десяти днiв з дня отримання його копii.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка подається до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копій цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 4 грудня 2015 року.

Суддя Т.О.Коваленко