АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/3879/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2307/К/15 суддя Рунчева О.В.
Категорія - 48 (І) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

08 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.

суддів - Митрофанової Л.В., Михайлів Л.В.

при секретарі Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2015 року по справі за заявою ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2015 року, описки в якому виправлено ухвалою того ж суду, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3В, який зареєстрований 20.06.2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю, Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис за № 302.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку на користь - ОСОБА_2, щомісячно, починаючи з 09.06.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду в частині місячного платежу аліментів допущено до негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою, в якій просила винести по справі додаткове рішення, оскільки у рішенні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2015 року не зазначено, що після розірвання шлюбу малолітня дитина буде проживати разом із позивачем.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування ухвали суду та постановлення нової ухвали, якою задовольнити її заяву. Зокрема, судом не враховано, що під час судового розгляду встановлено спільна дитини сторін ОСОБА_4 мешкає разом з позивачем та після розірвання шлюбу також буде мешкати з матірю. Спору між відповідачем та позивачем щодо місця мешкання дитини немає, однак у резолютивній частині рішення суду, судом цей факт вказаний не був, внаслідок чого у ОСОБА_2 виникають проблеми.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про додаткового рішення, суд першої інстанції керувався ст. 220 ЦПК України й виходив із того, що вимоги ОСОБА_2 не є підставою для ухвалення додаткового рішення.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Аналогічне розяснення міститься й у п. 20 Постанови ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з яким додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обовязки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішували вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Крім того, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема з тексту позовної заяви (а.с.2), вимог про визначення місця проживання спільної малолітньої дитини сторін, ОСОБА_2 заявлено не було і вони не були предметом судового розгляду.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2015 року, описки в якому виправлено ухвалою того ж суду від 03.09.2015 року (а.с.21-23,29) частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину, а саме: розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3В, який зареєстрований 20.06.2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю, Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис за № 302 та стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку на користь - ОСОБА_2, щомісячно, починаючи з 09.06.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду в частині місячного платежу аліментів допущено до негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, судом були розглянуті всі позовні вимоги, що були заявлені позивачем та підстав передбачених ч.1 ст.220 ЦПК України для ухвалення додаткового рішення не має.

Посилання позивача ОСОБА_2 на те, що спору між відповідачем та позивачем щодо місця мешкання дитини немає, не можуть бути взяті колегією суддів до уваги, оскільки із заперечень відповідача ОСОБА_3 (а.с.14-15) вбачається, що питання місця проживання дитини сторонами не обговорювалось, тому доводи позивача щодо відсутності між сторонами спору з даного питання не відповідають обставинам справи.

Також, відхиляються колегією суддів доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що під час судового розгляду встановлено спільна дитини сторін ОСОБА_4 мешкає разом з позивачем та після розірвання шлюбу також буде мешкати з матірю, так як питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини не було предметом судового розгляду, оскільки таких вимог не було заявлено ОСОБА_2 у позовній заяві, а в силу положень ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи лише за зверненням фізичних та юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог.

Інші доводи викладені в апеляційній скарзі фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, тому не можуть бути взяті до уваги колегією суддів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду про відсутність підстав, передбачених ч. 1 ст. 220 ЦПК України для ухвалення додаткового рішення є законним і обґрунтованим, ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду має бути залишена без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: