Справа №487/6275/13-ц 12.02.2015 12.02.2015 12.02.2015
Провадження № 22ц-784/362/15 Головуючий у 1-й інстанції Гаврасієнко В.О.
Категорія 24 Доповідач апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 лютого 2015 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигної О.Я.,

суддів: Леванчука О.М., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання Кудрі В.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення

Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2013 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 6000 грн. за договором про надання правової допомоги.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що є адвокатом, та на підставі договору про надання правової допомоги, укладеного між ним та відповідачем 4 липня 2012 року, надав ОСОБА_3 таку допомогу у кримінальному провадженні по кримінальній справі, яка порушена за ознаками вчинення відповідачем злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Відповідач повинен був оплатити за його участь у суді першої інстанції 5000 грн., а у разі прийняття позитивного для відповідача рішення, він повинен був додатково сплатити 3000 грн.

Незважаючи на виконану роботу, що підтверджено актом підписаним сторонами 1 жовтня 2012 року та звільнення відповідача від кримінальної відповідальності, що є для нього позитивним рішенням, ОСОБА_3 не доплатив 6000 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2013 року позов задоволено. З відповідача на користь позивача стягнуто 6000 грн. боргу за договором та 229 грн. 40 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду незаконно, оскільки він сплатив всю оговорену за договором про надання правової допомоги суму.

З'ясувавши обставини справи та з'ясувавши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 Закону України "Про адвокатуру" (що діяв на час виникнення спірних правовідносин), оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом. У разі неналежного виконання доручення на вимогу громадянина або юридичної особи, які уклали договір з адвокатом чи з адвокатським об'єднанням, внесена плата повертається їм повністю або частково, а при виникненні спору - за рішенням суду.

Закон України "Про адвокатуру" визначає дотримання Правил адвокатської етики як одного з основних зобов'язань адвоката, які він бере на себе, складаючи Присягу адвоката України.

Правила адвокатської етики (що діяли на час виникнення спірних правовідносин), схвалені Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 1 жовтня 1999 року протокол від 1 - 2 жовтня 1999 року № 6/VI, визначають уніфіковане тлумачення норм адвокатської етики, у тому числі щодо винагороди адвоката за виконані ним дії по наданню правової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч.ч. 1-6 ст. 33 Правил адвокатської етики в угоді про надання правової допомоги мають бути чітко і недвозначно визначені всі головні умови, на яких адвокат приймає доручення клієнта. Гонорар є єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обгрунтованим за розміром. Фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

Жодний із факторів, указаних у ч. 3 цієї статті, не має самостійного значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв'язку стосовно обставин кожного конкретного випадку.

Таким чином, за вимогами законодавства, розмір гонорару адвоката і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги, як і зазначено про засади його обчислення. До того ж умови договору не повинні суперечити закону.

На ці вимоги закону та зміст угоди суд уваги не звернув. Між тим, вони мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, 4 липня 2012 року між сторонами укладено договір №2-к про надання позивачем, який є адвокатом, ОСОБА_3, який обвинувачувався у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (шахрайство), правової допомоги.

За договором ОСОБА_2, як адвокат, зобов'язувався надавати відповідачу необхідну юридичну допомогу та спрямовувати свої дії на виправдання підзахисного, захист його прав та законних інтересів, а відповідач повинен був оплатити гонорар відповідно до додатку №1 до договору.

За додатком № 1 до договору, підписаному сторонами, гонорар складається з 5000 грн. за участь у справі у суді першої інстанції та повинен бути сплаченим протягом 30 днів з дня підписання договору. Також п.1.2 додатку передбачена оплата відповідачем 3000 грн. у разі позитивного для підзахисного судового рішення ( а.с. 8-9).

ОСОБА_2 брав участь при розгляді вказаної справи в суді першої інстанції, після призначення її до розгляду.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 1 жовтня 2012 року відповідача звільнено від покарання, а кримінальна справа закрита у зв'язку з актом амністії (Кримінальна справа, а.с. 12).

Ухвалюючи рішення про стягнення 6000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладено угоду про надання правової допомоги, якою визначено об'єм послуг адвоката, а також разом з додатком до договору визначено розмір оплати праці адвоката.

Дійшовши висновку про те, що адвокат виконав всі умови договору, а відповідач не оплатив його послуг в повному обсязі, суд спираючись на ст. 12 Закону України «Про адвокатуру», що діяв на час виникнення спірних правовідносин, та вимоги ст. 526 ЦК України стягнув з відповідача вказану заборгованість та судові витрати.

Проте, в повному обсязі з висновками суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Так, вважаючи, що відповідач повинен оплатити послуги адвоката за настання для нього (позивача) позитивного рішення, суд не звернув уваги на те, що звільнення підсудного від відповідальності та закриття кримінальної справи на стадії судового слідства у зв'язку з актом амністії не відноситься до компетенції позивача як захисника у кримінальному процесі.

У зв'язку з чим, підстав для стягнення 3000 грн. з відповідача на користь позивача не було.

Сама по собі вказівка в договорі на досягнення позитивного результату для підсудного, без конкретного визначення такого результату, та відсутності доказів взаємозв'язку дій позивача як захисника, зі звільненням відповідача судом від кримінальної відповідальності за законом, не дає підстав вважати, що відповідач повинен сплачувати за звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі у зв'язку з актом амністії.

Стягуючи з відповідача на користь позивача 5000 грн. за всі інші послуги, суд також не врахував об'єм виконаних робіт адвокатом та відсутність будь яких обґрунтованих розрахунків за кожну з послуг.

Як виходить з матеріалів кримінальної справи № 1423/859/1012 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 190 КК України ОСОБА_2 заявив два клопотання 25 та 26 вересня 2012 року, про повернення справи на додаткове розслідування (яке на розглядалося по суті) та про приєднання до справи документів щодо стану здоров'я ОСОБА_3 Крім того, він брав участь в трьох судових засідань 14 серпня, 28 серпня та 26 вересня 2012 року загальною тривалістю 110 хвилин (Кримінальна справа а.с. 204-249).

В судове засідання апеляційного суду, позивач надав розрахунок витрат часу на надання послуг, який всього складає 14,75 годин. Визначаючи розмір оплати послуг, позивач за його поясненнями виходив з 40 % від мінімальної заробітної плати за годину, як це передбачено Постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави».

Проте, вказана Постанова стосується компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних і кримінальних справ стороною у справі.

Щодо кримінальних справ, то порядок оплати адвоката регулюється іншими нормативно - правовими актами.

Так, на час спірних правовідносин діяв Порядок оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2012 року № 305. В п. 3 постанови зазначено, що розмір оплати за годину роботи адвоката з надання безоплатної вторинної правової допомоги становить 2,5 відсотка від мінімальної заробітної плати, визначеної за законом на час надання послуг адвокатом. В даному випадку це 2,5 відсотків від 1073 грн. за годину.

Отже, оплата за 14,75 годин за вказаним нормативно - правовим актом є значно нижче, чим вже сплачено відповідачем.

ОСОБА_3, як це виходить з прибуткових касових ордерів від 16 листопада 2012 року та від 20 липня 2012 року, оплатив позивачу за надання правової допомоги до винесення судового рішення у справі та після по 1000 грн., а всього 2000 грн. (а.с. 11). В апеляційному суді він пояснив, що не доплатив 1000 грн., оскільки всього повинен був сплатити 3000 грн. При цьому він пояснив, що від адвоката не залежало застосування до нього положень про амністію, на що він погодився сам.

На ці обставини справи та докази щодо наданих послуг суд також уваги не звернув. Між тим, з врахуванням об'єму та характеру правової допомоги, яку надано ОСОБА_2, визнання ОСОБА_3 частково позовних вимог, колегія суддів вважає, що з нього на користь позивача підлягало стягненню 1000 грн. в якості оплати праці адвоката, а не 6000 грн., як визначив суд, тобто різниці між 3000 грн. - фактичною вартістю наданих послуг, яка узгоджена сторонами, та 2000 грн. сплаченими відповідачем.

При цьому, доводи ОСОБА_2 про те, що сума його гонорару визначалася за надання інших послуг, не пов'язаних безпосередньо з його участю у конкретній кримінальній справі, не можуть бути взяті до уваги. В даному випадку розмір оплати праці визначається за його допомогу відповідачу по конкретній кримінальній справі.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення послуг на правову допомогу у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України необхідно змінити, зменшивши суму стягнення з 6000 грн. до 1000 грн. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2013 року в частині стягнення послуг на правову допомогу змінити.

Зменшити суму стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 з 6000 грн. (шести тисяч) до 1000 грн. (одній тисячі ).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: