АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Поливач Л.Д.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Центр громадської безпеки 112» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25.05.2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр громадської безпеки 112» про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації моральної та матеріальної шкоди та витребування трудової книжки, -

Справа № 757/4099/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц-796/9609/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогами до ДП «Центр громадської безпеки 112» і просив стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату по день вимушеного прогулу в розмірі 49647,97 грн., матеріальну шкоди в розмірі 913,24 грн., та моральну шкоду в розмірі 59600,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.03.2012 позивач на підставі наказу був прийнятий на посаду першого заступника директора зазначеного підприємства. 12.01.2015 його було попереджено про зміни в організації виробництва і праці та скорочення чисельності штату, а також запропоновано обійняти посаду першого заступника директора, та роз'яснено, що у разі відмови від запропонованої посади позивач підлягає звільненню з 12.03.2015. Позивач скориставшись своїм правом подав відповідачу заяву і просив скоротити термін попередження та звільнити його з займаної посади з 16.01.2015. У вказану дату було створено конфліктну ситуацію, яка призвела до погіршення стану здоров'я позивача та виклику швидкої допомоги. При цьому копія наказу про звільнення та розрахунок проведено не було. На лікування позивачем було витрачено 913,24 грн., що становить матеріальну шкоду. Також діями відповідача, які виразились у приниженні гідності позивача при працівниках підприємства, його професійних здібностей, позивачу було завдано і моральних страждань, в зв'язку з чим розмір моральної шкоди він оцінює у 59600 грн..

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.05.2015позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Центр громадської безпеки 112» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 49647,97грн. та компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 2000 грн.

Також з Державного підприємство «Центр громадської безпеки 112» стягнуто на користь держави 496,47грн. судових витрат.

Не погодився з таким рішенням відповідач подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В скарзі представник відповідача посилається на те, що відсутня його вина у затримці видачі трудової книжки, розрахунок з позивачем був здійснений 06.02.2015. ДП «Центр громадської безпеки 112» наголошує на тому, що ними вжито всі можливі заходи для своєчасної виплати позивачу розрахунку. Крім того, за результатами перевірки його діяльності Державною інспекцією України з питань праці (Акт від 25.05.2015) та Державною фінансовою інспекцією в місті Києві (Акт від 03.06.2015) порушень, зокрема в частині розрахунку звільненим працівникам не виявлено.

В судове засідання 23.11.2015 представник відповідача не з'явився. Про розгляд справи апеляційним судом відповідач повідомлений, його представник приймав участь у судовому засіданні 08.09.2015, особисто розписався про ознайомлення з призначенням судового розгляду на 10.11.2015, однак судову повістку на 23.11.2015 направлену на дві відомі адреси відповідача вручити не виявилось можливим.

Разом з тим, колегія суддів виходить з того, що процесуальним законом встановлені скорочені строки розгляду справи з трудових правовідносин (ст.ст. 157,303-1 ЦПК України), які у даній справі вже порушені з об'єктивних причин. Також положеннями ч. 3 ст. 27 ЦПК України встановлений обов'язок сторін добросовісно здійснювати свої права і виконувати процесуальні обов'язки. Сторона відповідача будучи обізнаною про розгляд справи не вчинила жодних дій направлених на прискорення розгляду, при цьому інформація щодо призначення розгляду справ міститься на офіційному сайті суду і є загальнодоступною. За наведених обставин, колегія суддів вважала за доцільне розглянути справу у відсутності сторони відповідача з урахуванням доводів їх апеляційної скарги та додаткових пояснень наданих в письмовій формі 10.09.2015.

Позивач в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не провів розрахунок при звільненні з позивачем в строки передбачені законом та не довів, що вказане порушення мало місце не з їх вини.

Колегія суддів з таким висновком суду, першої інстанції погоджується , оскільки він повністю відповідає встановленим обставинам справи та підтверджується наявними в справі доказами, проте не в повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що з березня 2012 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, обіймаючи посаду першого заступника директора, що визнано сторонами у справі.

Наказом «Про здійснення організаційно-штатних заходів в організаційних структурах ЦСНС України» від 06.11.2014 № 618 було затверджено чисельність працівників підприємств у кількості 35 осіб.

На виконання п.2 Наказу ДСНС України № 618 від 06.11.2014 було розроблено штатну структуру та штатний розпис, які в подальшому були погоджені Державною службою України з надзвичайних ситуацій.

Організаційно-штатну структуру та штатний розпис введено в дію наказом ДП «ЦГБ» від 09.12.2014 №74.

У зв'язку зі змінами в організації праці та виробництва, у тому числі скороченням чисельності працівників, та істотними змінами умов праці, керівництвом підприємства було ініційовано вивільнення працівників у порядку, визначеному КЗпП України.

Позивача було попереджено про наступне звільнення 12.01.2015, а також було запропоновано обійняти посаду першого заступника директора. Крім того, цим попередженням позивача було проінформовано про те, що у випадку відмови від запропонованої посади він підлягає звільненню з роботи по ч.1 ст.40 КЗпП України з 12.03.2015 з виплатою вихідної допомоги у розмірі не менше середньомісячного заробітку. В той же день, а саме 12.01.2015 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив скоротити термін попередження про наступне вивільнення, та звільнити його відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України з 16.01.2015.

15.01.2015 позивач звернувся до відповідача із заявою, якою просив надати чіткий перелік документів, які необхідно повернути для вирішення питання про його звільнення.

16.01.2015 відбулось засідання адміністрації підприємства щодо передачі справ першого заступника директора ОСОБА_1 у зв'язку з його звільненням, на якому він був також присутній. Цього ж дня о 15.00 год. позивач був доставлений в приймальне відділення Київської міської клінічної лікарні №8 бригадою КШД з діагнозом : гіпертонічний криз.

Згідно наказу ДП «ЦГБ 112» від 16.01.2015, скорочено термін попередження про майбутнє вивільнення ОСОБА_1 до 16.01.2015 та звільнено його у зв'язку з скороченням штату, згідно заяви працівника від 16.01.2015, з проведенням остаточного розрахунку та виплатою заробітної плати по 16.01.2015 та компенсацію.

Встановлене свідчить про те, що 16.01.2015 у позивача був останній робочий день, як то вірно встановив суд першої інстанції.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України.

У силу ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З наведеного вбачається, що суд обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати.

Не заслуговують на увагу колегії суддів посилання представників відповідача на відсутність їх вини у затримці при розрахунку з позивачем, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав суду докази на підтвердження відсутності своєї вини в проведенні розрахунку з позивачем в день звільнення, про здійснення розрахунку 06.02.2015 як на то він посилається в апеляційній скарзі, а також вжиття заходів щодо вручення трудової книжки.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не отримав розрахунок так як не з'явився до бухгалтерії за повідомленням по телефону не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на підтвердження вказаних обставин не надано жодних доказів. Суду не доведено, що відповідач намагався виконати свій обов'язок по здійсненню розрахунку та видачі трудової книжки, а останній відмовлявся від отримання.

Твердження сторони відповідача про необґрунтованість стягнення суми середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, так як було відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо неї відхиляються колегією суддів. Так судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні вимог про внесення змін до трудової книжки щодо дати звільнення, а також вимог про зобов'язання її видачі, проте судом встановлений факт затримки видачі позивачу трудової книжки, що само по собі є підставою для стягнення середнього заробітку.

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій направлених на здійснення розрахунку з позивачем та видачі йому трудової книжки до 25.05.2015, період затримки розрахунку становить з 17.01.2015 по 22.05.2015, а виходячи з офіційних даних Міністерства соціально політики, у вказаний період було 89 робочих днів.

Відповідно до п. 2 ч. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно довідки про заборгованість по заробітній платі позивача йому підлягало до виплати за жовтень 2014 - 11234,62 грн., за листопад 2014 - 10373,75 грн., а всього 21608,4 грн. /а.с.82/. При цьому відпрацьованих позивачем у цей період є 43 робочі дні. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить 502,52 грн. (21608,4:43=502,52).

Відповідно сума компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка вираховується шляхом множення суми середньоденного заробітку, яка становить 502,52 грн., на кількість робочих днів затримки розрахунку - 89 має становити 43216,72 грн.

Таким чином, посилання відповідача на невірний розрахунок компенсації середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, що в свою чергу призвело до завищення суми компенсації є обґрунтованими, а тому апеляційна скарга в цій частини підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи, що судом встановлено порушення трудових прав позивача, то в силу наведеної норми законодавства, наявні підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу. Розмір моральної шкоди не визначений на законодавчому рівні, єдиною умовою є додержання принципів розумності та справедливості, що враховано судом першої інстанції.

А отже решті рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 цього Кодексу порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Оскільки неправильність рішення суду першої інстанції полягає у неправильному визначенні розміру компенсації середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, то колегія суддів вважає, що рішення може бути змінено в цій частині.

Також, в порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України перегляду апеляційним судом підлягає і сума судового збору, що стягується з відповідача на користь Держави і складає 1% від суми задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Центр громадської безпеки 112» - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25.05.2015 - змінити в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в зв'язку з чим абзац другий резолютивної частини рішення викласти в наспаній редакції:

Стягнути з Державного підприємства «Центр громадської безпеки 112» на користь ОСОБА_1середній заробіток за час затримки здійснення розрахунку при звільненні в розмірі 43216,72 грн. та компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 2000 грн.. Всього стягнути 45216 (сорок п'ять тисяч двісті шістнадцять) гривень 72 коп.

Стягнуто з Державного підприємства «Центр громадської безпеки 112» на користь держави судовий збір в розмірі 452 (триста п'ятдесят одну) гривню 16 коп.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: