Справа № 751/8759/15-ц Провадження № 22-ц/795/2250/2015 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Мороз К. В. Доповідач - Позігун М. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 на заочне рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 19 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю „Порше Мобіліті про захист прав споживача та визнання частково недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 просить скасувати заочне рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 19 жовтня 2015 року, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ТОВ „Порше Мобіліті про захист прав споживача і визнання частково недійсним кредитного договору, та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Незаконність рішення суду апелянт обгрунтовує невідповідністю висновків суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог фактичним обставинам справи. Представник позивача вважає незаконними та несправедливими пункти кредитного договору, що встановлюють привязку обовязкового щомісячного платежу в гривнях до діючого обмінного курсу іноземної валюти на день виставлення рахунку. Апелянт посилається, що не знайшли свого відображення в оскаржуваному рішенні ряд письмових доказів, що були долучені до матеріалів справи, а саме: - витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 17.05.2013 року, хоча інформація, яка міститься в ньому, безпосередньо вказує, що використана відповідачем модель кредитування в національній грошовій одиниці фактично передбачає приховане валютне кредитування з метою уникнення можливих втрат доходу в майбутньому (протягом дії кредитного договору) та покладення валютних курсових ризиків, повязаних із девальвацією гривні виключно на клієнта/споживача; - рахунки-фактури за період з липня 2013 року по жовтень 2014 року, із змісту яких чітко простежувалася тенденція до суттєвого збільшення суми щомісячного платежу в гривневому вираженні. Представник позивача вважає, що правила ст.524 ЦК України в тій частині, що сторони вправі визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті, не можуть застосовуватись у правовідносинах споживчого кредитування, оскільки визначення валюти договору та платежу за зобовязанням у привязці до іноземної валюти є порушенням прав споживача на отримання кредиту відповідно до законодавства в національній валюті України, права на отримання інформації щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту, у відповідності з приписами ч.1, 2 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів. Також апелянт вказує на несправедливість умов кредитного договору та Загальних умов кредитування, оскільки щомісячний розмір платежу в результаті його перерахунку є змінною величиною. За доводами апелянта, судом не враховано правовий висновок Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року, а також рішення апеляційного суду Чернігівської області за аналогічними позовами.

Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5 просив в кредитному договорі №50008716, укладеному 24.04.2013 року між ним та ТОВ „Порше Мобіліті, після слів „усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях визнати недійсними умови кредитного договору наступного змісту: „і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному вище відповідно до ст.1.3 Загальних умов кредитування; визнати недійсними п.п.1.3, 1.3.1, 1.3.2, 2.4 Загальних умов кредитування; визнати недійсними Графіки погашення кредиту від 25.04.2013 року та від 22.01.2015 року.

В обгрунтування наявності підстав для визнання умов договору в оскаржуваній частині недійсними ОСОБА_5 посилався на його укладення з порушенням положень Закону України „Про захист прав споживачів, рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011, ст. 524 ЦК України, оскільки зазначені умови визначають сплату платежів з урахуванням курсу долара.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки оспорювані умови кредитного договору та Загальні умови кредитування відповідають вимогам ст.ст. 627, 628, 524, 533 ЦК України і не суперечать положенням Закону України „Про захист прав споживачів.

Такий висновок суду грунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 квітня 2013 року між ОСОБА_5 та ТОВ „Порше Мобіліті було укладено кредитний договір, згідно умов якого позичальник отримав у борг 311 503,04 грн., еквівалент суми кредиту в дол.США: 38 240 дол.США, на строк 60 місяців зі сплатою 9,90% - змінна ставка відповідно до статті 2.3 Загальних умов кредитування, разова комісія за надання (розміщення) кредиту 2,50% від суми кредиту, цільове призначення кредиту: на придбання автомобіля марки VW, модель Tiguan, кузов №WVGZZZ5NZDW604824 (а.с.8). Сторони також узгодили Графік погашення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору.

28 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про внесення змін/Додаткова угода №1 до кредитного договору, відповідно до якої компанія зобовязується надати позичальнику додаткову суму кредиту у сумі еквіваленту 9 464,40 дол.США в українських гривнях, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути компанії суму додаткового кредиту у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання та інші платежі відповідно до умов кредитного договору, всіх додатків, що є його невідємними частинами, та цієї додаткової угоди; цільове призначення додаткового кредиту оплата страхових платежів відповідно до договору страхування.

Також 25 квітня 2013 року та 22 січня 2015 року сторонами було погоджено Графіки погашення кредиту.

Умовами кредитного договору від 24 квітня 2013 року передбачено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному відповідно до ст. 1.3 Загальних умов кредитування.

Відповідно до п. 1.1. Загальних умов кредитування, які є невідємним додатком до кредитного договору, компанія зобовязалася надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі, в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановили еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, прийнятній для сторін.

Пунктами 1.3., 1.3.1 Загальних умов кредитування визначено, що сторони погодили, що кошти у повернення кредиту та додаткового кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі. Розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі. Позитивне або відємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору (п. 1.3.1).

Згідно п.2.4 Загальних умов кредитування нарахування процентів здійснюється щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом „30/360 (для цілей розрахунку один календарний місяць складається із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до Графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до Графіка погашення кредиту. При цьому проценти не нараховуються за період з дати отримання кредиту і до першого календарного дня наступного місяця.

Таким чином, сторонами кредитного договору було погоджено суттєві умови договору, зокрема, розмір кредитних коштів, відсотки за користування коштами, термін і умови їх повернення.

Проте, в силу положень ч.1 ст.215 ЦК України укладений правочин або його окремі частини можуть бути визнані недійсними за умови недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу, зокрема, якщо зміст правочину суперечить вимогам діючого законодавства.

Позивачем не надано суду будь-яких належних доказів на підтвердження того, що на час підписання кредитного договору його було введено в оману та що договір йому було навязано на несправедливих умовах.

Так, дійсно згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня, але у випадках і в порядку, встановлених законом, не виключається можливість використання в Україні іноземної валюти.

Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, визначення сторонами еквіваленту грошового зобовязання, яке сплачується в національній валюті України гривні, а також розміру щомісячної суми платежу та всіх його складових у доларах США відповідає вимогам цивільного законодавства України.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду України № 6-145цс14 від 24 вересня 2014 року, згідно якого не виключається використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Враховуючи те, що кредит було надано відповідачем позивачеві для придбання продукції (автомобіля), на правовідносини між сторонами розповсюджується дія Закону України „Про захист прав споживачів.

Згідно абзацу третього частини першої статті 11 Закону України „Про захист прав споживачів дійсно надання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України заборонено з жовтня 2011 року, але нормами даного закону не встановлено заборони визначення грошового еквіваленту зобовязання в іноземній валюті відповідно до ст.ст. 524, 533 ЦК України.

Проте, згідно умов кредитного договору, укладеного між ОСОБА_5 та ТОВ „Порше Мобіліті, кредит надавався саме в національній валюті, в звязку з чим доводи апелянта, що використана відповідачем модель кредитування в національній грошовій одиниці фактично передбачає валютне кредитування, не заслуговують на увагу.

Крім того, підписуючи кредитний договір, позивач погоджувався з його умовами, зокрема з тим, що кредит надається в національній валюті гривні з визначенням грошового еквіваленту суми кредиту в доларах США і що усі платежі за договором будуть сплачуватися в гривнях, проте за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, про що зазначено в Графіку погашення кредиту. В звязку з викладеним, є необгрунтованими посилання апелянта на незаконність визначення графіку заборгованості із відображенням платежів лише в доларах США.

Не можуть бути прийняті до уваги посилання апелянта на витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, в якому зазначена інформація щодо розміру основного зобовязання у доларах США, оскільки вказаний документ не підтверджує, що кредит було надано позичальнику саме в доларах США.

Як встановлено судом, умовами кредитного договору та загальними умовами кредитування визначено, що усі платежі за договором сплачуються в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, чинним на момент виставлення рахунка, в звязку з чим не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про відсутність в рахунках-фактурах інформації про те, за яким курсом було проведено перерахунок/конвертацію сум щомісячного платежу 810,60 та 1068,05 доларів США в гривні. Крім того, за своєю правовою природою кредитний договір є консенсуальним, тобто він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з основних умов договору, а тому наступні дії сторін, повязані з його виконанням, зокрема з внесенням платежів на його виконання, не можуть бути підставою для визнання окремих частин договору недійсними.

Безпідставними є посилання апелянта на постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 „Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, оскільки ОСОБА_5 кредит надавався в національній валюті гривнях.

Доводи апелянта на неврахування судом при винесенні рішення висновку, висловленого у постанові від 12 вересня 2012 року, не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення, оскільки згідно висловленої у даній справі правової позиції несправедливими можуть бути визнані положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати заобслуговування та плати за дострокове його погашенні, а з врахуванням положень ч.5 ст.11, ст.18 Закону України „Про захист прав споживачів зазначене правило не застосовується до відсоткової ставки.

Положеннями ст.1056-1 ЦК України передбачено встановлення як незмінної (фіксованої) процентної ставки, яку не може бути збільшено банком в односторонньому порядку, а також передбачено можливість встановлення змінюваної процентної ставки за домовленістю сторін кредитного договору та дотримання уомв, визначених ч.ч.4-6 ст.1056-1 ЦК України.

Згідно спірного кредитного договору та Загальних умов кредитування передбачено саме змінну процентну ставку, а не інші зміни у витратах за договором.

Посилання представника позивача на рішення судів в аналогічних спорах також не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки чинним законодавством не передбачено обовязковість врахування висновків судів при розгляді аналогічних справ.

Положення п.2.4 кредитного договору щодо нарахування процентів методом 30/360 передбачено п.1.18 Постанови НБУ від 18.06.2003 року „Про затвердження Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України. Таким чином, застосування зазначеного методу розрахунку процентів, як і їх нарахування на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті не суперечить вимогам законодавства і є результатом домовленості сторін, в звязку з чим відсутні підстави для визнання таких умов недійсними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду щодо відсутності підстав для визнання окремих частин кредитного договору та додатків до нього недійсними, рішення суду першої інстанції є законним, обгрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 19 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: