Ухвала

іменем україни

22 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Державна інвестиційна компанія» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою державного підприємства «Державна інвестиційна компанія» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від

29 січня 2015 року,

встановила:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з листопада 2010 року з державним підприємством «Державна інвестиційна компанія» (далі - ДП «Державна інвестиційна компанія») перебував у трудових відносинах. У зв'язку із хворобою, у період з 9 квітня по 29 травня 2014 року перебував на стаціонарному лікуванні. 29 травня 2014 року йому надійшло поштове повідомлення, з якого дізнався про звільнення із займаної посади начальника відділу господарського та технічного забезпечення

ДП «Державна інвестиційна компанія» з 9 квітня 2014 року. Вважав таке звільнення незаконним та у зв'язку з цим просив поновити його на посаді начальника відділу господарського та технічного забезпечення

ДП «Державна інвестиційна компанія» з 9 квітня 2014 року, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 9 квітня 2014 року по день поновлення на посаді, стягнути моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від

21 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 29 січня 2015 року, позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника відділу господарського та технічного забезпечення ДП «Державна інвестиційна компанія» з 9 квітня 2014 року. Стягнуто із ДП «Державна інвестиційна компанія» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 64 469,30 грн та моральну шкоду у сумі 500 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ДП «Державна інвестиційна компанія» просить скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від

29 січня 2015 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач звільнений з роботи за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з порушенням ч. 3 вказаної статті, оскільки станом на 9 квітня 2014 року ОСОБА_3 перебував на лікарняному.

Висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що з 28 лютого 2013 року ОСОБА_3 працював на посаді начальника відділу господарського та технічного забезпечення

ДП «Державна інвестиційна компанія».

7 квітня 2014 року співробітниками ДП «Державна інвестиційна компанія» складено акт про відсутність позивача на робочому місці з 14.00 до 18.00 години.

Рішенням первинної профспілкової організації ДП «Державна інвестиційна компанія» від 8 квітня 2014 року надано згоду на звільнення ОСОБА_3 за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Згідно листків непрацездатності, у період з 9 по 22 квітня 2014 року, з 23 квітня по 15 травня 2014 року та з 16 травня по 29 травня 2014 року ОСОБА_3 перебував на лікарняному.

Наказом від 9 квітня 2014 року № 13-к, тобто в період тимчасової непрацездатності, ОСОБА_3 звільнено з посади начальника відділу господарського та технічного забезпечення ДП «Державна інвестиційна компанія» за прогул, що мав місце 7 квітня 2014 року (п. 4 ст. 40 КЗпП України). Зазначено, що останній день роботи вважати 7 квітня 2014 року (а.с. 39).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Приписом ч. 3 ст. 40 КЗпП України встановлено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Встановивши, що звільнення ОСОБА_3 було проведено в період його тимчасової непрацездатності, суд дійшов до правильного висновку, що при звільненні права останнього були порушені, а відтак підлягають поновленню.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції згідно

ч. 1 ст. 337 ЦПК України не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного підприємства «Державна інвестиційна компанія» відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від

21 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від

29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська