Справа № 727/4567/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2697/2015
Головуючий у 1 інстанції Кирилюк Л.К.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Проскурніцького П.І., Ясеновенко Л.В.

секретаря Шемрай Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з вищенаведеним позовом, в обґрунтування якого зіслалася на те, що з 05.10.1996 року по 28.03.2001 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час є повнолітнім. До досягнення сином повноліття відповідач сплачував аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, однак після досягнення сином повноліття припинив виплату. 01.09.2014 року син поступив на денну форму навчання на юридичний факультет Чернівецького національного університету імені ОСОБА_5. Вартість його навчання згідно договору №09-417 від 19.08.2014 року складає 46 000 грн. У звязку з тим, що син навчається на денній формі навчання та не має можливості влаштуватись на роботу щоб самостійно заробляти гроші, розмір її заробітної плати є невисоким та не дає можливості самостійно утримувати сина, а відповідач має постійне місце роботи з високим рівнем доходів та має можливість допомагати синові до закінчення ним навчання, то просить її позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів до досягнення сином 23-річного віку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 жовтня 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_2. Вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який продовжує навчання, в розмірі 1/10 частини всіх видів його доходів щомісячно, до досягнення сином двадцяти трьохрічного віку, починаючи з 04 червня 2015 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не врахував положень ст.ст. 141, 199 СК України щодо обовязку обох батьків утримувати дитину.

Також апелянт вказує, що судом в порушення п. 4 ч. 1 ст. 182 СК України не взято до уваги обставини, які мають істотне значення, а саме, що на його утриманні знаходиться малолітній син, який хворіє та потребує постійного лікування, а також батьки пенсійного віку. Сам він хворіє на невиліковне захворювання, що також потребує додаткових витрат. Станом на теперішній час він не має власного житла, хоча вже довгий час перебуває на обліку з поліпшення житлових умов. Крім того, поза увагою суду залишився і факт оплати навчання сина в університеті, оплата репетиторів та інші додаткові витрати, в яких позивач не приймає жодної участі.

Апелянт вважає нечіткою резолютивну частину рішення суду в частині призначення стягнення аліментів до досягнення дитиною 23 років, оскільки потреба в отриманні аліментів на утримання дитини існує при стаціонарному навчанні, а у випадку заочного навчання та можливості отримання самостійного доходу обовязку батька утримувати таку дитину не виникає.

З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції змінити та зменшити розмір аліментів до 1/15 частини всіх видів доходів, визначити кінцевий термін стягнення аліментів: «до закінчення навчання на денній формі, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років», аліменти стягувати на користь ОСОБА_4.

В засідання апеляційного суду сторони не зявилися, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Апелянт надіслав суду письмову заяву, в якій свою апеляційну скаргу підтримав та просив розгляд справи провести за його відсутності.

Позивач ОСОБА_2 не повідомила суд про причину неявки.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що з 05 жовтня 1996 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 28.03.2001 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці. Розірвання шлюбу зареєстровано у Чернівецькому міському відділі РАГС Чернівецького обласного управління юстиції 27 серпня 2001 року за актовим записом №310, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 5).

В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4), який проживає з позивачем ОСОБА_2 та знаходиться на її утриманні.

Відповідач ОСОБА_3 згідно рішення Ленінського (нині Шевченківського) районного суду м. Чернівці від 23 квітня 2001 року сплачував аліменти на користь позивача на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно.

23 травня 2015 року сину ОСОБА_6 виповнилося вісімнадцять років, він досяг повноліття, у звязку з чим припинилась сплата аліментів відповідачем на його утримання за цим рішенням суду.

01 вересня 2014 року син сторін ОСОБА_4 поступив на денну форму навчання на юридичний факультет Чернівецького національного університету імені ОСОБА_5. Вартість його навчання згідно договору №09-417 від 19 серпня 2014 року становить 46000 грн., яка сплачується за кожний семестр в сумі 5750 грн. (а.с. 7).

За навчання сина відповідачем було сплачено суму 11500 грн. за два семестри першого курсу і суму 5750 грн. за перший семестр другого курсу, що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 33, 54).

Крім того встановлено, що відповідач ОСОБА_3 добровільно надає своєму синові матеріальну допомогу. Зокрема, протягом липня-жовтня 2015 року відповідач надавав кошти в сумах 5000 грн., 1200 грн., 1000 грн., 800 грн., що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 54).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, суд першої інстанції, врахувавши, що заробітна плата позивача, розмір якої становить 1218 грн., не дає можливості самостійно утримувати сина, який має захворювання серця та потребує лікування, відповідач офіційно працює та отримує заробітну плату, а також що на його утриманні є син від другого шлюбу та батьки пенсійного віку, сам відповідач має захворювання, яке потребує постійного лікування та витрат на це, дійшов висновку про стягнення з останнього аліментів на користь позивача ОСОБА_2 на утримання їх повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання, в розмірі 1/10 частини всіх видів його доходів щомісячно до досягнення сином двадцяти трьохрічного віку.

Колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст. ст. 199, 200 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Обґрунтовано встановивши наявність у сина сторін потреби у матеріальній допомозі у зв'язку із навчанням в університеті та наявність у відповідача можливості надавати таку допомогу, суд першої інстанції належним чином не мотивував свій висновок про визначення аліментів у розмірі 1/10 частини всіх видів його доходів щомісячно.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено, що на утриманні у відповідача від іншого шлюбу є малолітній син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 37). При цьому, суд не дав оцінки тій обставині, що дитина хворіє та потребує постійного лікування (а.с. 40).

Не враховано судом і той факт, що відповідач самостійно в добровільному порядку оплачує навчання сина в університеті, а також щомісячно перераховує йому кошти, що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 33, 54, 54 зв.). За три семестри навчання ОСОБА_4 у ВУЗі відповідачем сплачено 16900 грн. та за період з липня до жовтня 2015 року ним перераховано сину 8000 грн.

За наведених обставин та з урахуванням, встановленого ст. 199 СК України, обов'язку обох батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць з 01 вересня 2015 року у розмірі 1330 гривень, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів, що становить 1/10 частину всіх видів доходів відповідача щомісячно, буде занадто обтяжливим для ОСОБА_3, а тому оскаржуване рішення підлягає зміні, визначивши до стягнення з останнього в користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/15 частини всіх видів доходів ОСОБА_3 щомісячно на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання, до закінчення навчання на денній формі, але не більше ніж до досягнення 23 років.

Доводи апелянта про те, що аліменти слід стягувати на користь самого ОСОБА_4, не узгоджуються з положеннями ч. 3 ст. 199 СК України, відповідно до якої право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання, а також розясненнями, які містяться в п. 15 постанови пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до яких стягнення аліментів на дочку, сина, які досягли повноліття, з підстав, передбачених статтями 198, 199 СК, здійснюється у судовому порядку за новою позовною заявою. В даному випадку з позовом про стягнення аліментів звернулася ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314-316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 жовтня 2015 року в частині розміру стягуваних з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання, змінити, зменшивши суму стягуваних аліментів з 1/10 до 1/15 частини всіх видів доходів щомісячно до закінчення ним навчання на денній формі, але не більше ніж до досягнення 23 років.

В решті рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 жовтня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Проскурніцький П.І.

ОСОБА_8