Справа № 521/5646/15-ц
Провадження № 2/521/3317/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" листопада 2015 р.Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря Бурдейного В.О.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Одеської міської ради, ОСОБА_2, третя особа ЖБК «Ленінський- 5» про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою визнання за ним право власності на спадкове майно, за законом, що залишилось після смерті ОСОБА_3, який помер 11.02.2014 року, а саме, однокімнатну кооперативну квартиру житловою площею - 19, 1 кв.м., загальною площею - 30, 7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, та права власності в порядку спадкування за законом, на однокімнатну кооперативну квартиру житловою площею - 19, 1 кв.м., загальною площею - 30, 7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3, який помер 11.02.2014 року.

Представник позивача в судове засідання не зявився, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі в призначене судове засідання не зявилися, повідомлялися заздалегідь належним чином, причини неявки не повідомляли. Від Одеської міської ради надійшли заперечення проти позову та заява про слухання справи у відсутності представника відповідача.,

Третя особа в судове засідання не зявилася, повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила, однак неявка третьої особи не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, врахувавши надані позивачем докази та заперечення відповідачів суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно ордеру № 54 від 14 лютого 1966 року, виданого Ленінським виконкомом м. Одеси, надана у користування одна кімната площею 19, 2кв.м. у квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_4, та його сім'ї у складі трьох осіб, а саме дружині - ОСОБА_5, сину - ОСОБА_3 (а.с. 14).

Відповідно до довідки № 94 від 10 жовтня 2012 року, виданої ЖБК ««Ленінський-5», про те, що ОСОБА_6 являється власником ізольованої квартири, розташованої в АДРЕСА_3, загальною площею 30,7кв.м., житловою площею 19,1кв.м., пайовий внесок в сумі паєнакопичення у розмірі - 2215,65 рублів (дві тисячі двісті п'ятнадцять рублів 65 коп.) сплачений в повному обсязі в 1980 році. (а.с.16)

ОСОБА_5, яка являлася співвласником вищезазначеної квартири, померла - 20.03.1984 року, свідоцтво про смерть, Серія ІІ-ЖД № 402771 від 22.03.1984р. (а.с. 24)

ОСОБА_6, який являється співвласником, спірного майна, помер - 22.03.1995 року, свідоцтво про смерть, Серія І-ЖД №054631 від 23.03.1995р. (а.с. 25)

Після смерті батьків з дня вселення за ордером в 1966 році та реєстрації з 07.06.1983р., в спірної квартирі, залишився проживати ОСОБА_3, усі розрахункові книжки за (жкп, електроенергію, газ), були переоформлені на ОСОБА_3, який проживав в квартирі та сплачував своєчасно за послуги, заборгованості за жкп не мав.

ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_7 Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батьків, за заявою було відкрита спадкова справа витяг № 32038315 від 17.10.2012 р., номер у спадковому реєстрі 53555134.

17.10.2012р., № 3924/02-14 спадкодавцю ОСОБА_3 ОСОБА_7 Одеською державною нотаріальною конторою, була надана відмова з причини відсутності правовстановлюючих документів на квартиру. (а.с. 32)

ОСОБА_3 помер 11.02.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, Серії І-ЖД №365967, виданим 13 лютого 2014 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1703. (а.с. 33)

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна - однокімнатної кооперативної квартири житловою площею 19, 1 кв.м., загальною площею - 30, 7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4.

ОСОБА_1 являється двоюрідним братом ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1, Серії ЯК № 234113, виданого 17.01.1953р. Одеським міським РАГС, актовий запис № 2646, архівною довідкою Державного архіву Одеської області № Д-624 від 19.05.2014 року, який являється батьком ОСОБА_3 та рідним братом ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис № 3965 від 07.10.1936 року, їхні батьки: батько ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, був військовим льотчиком, загинув у час Великої Вітчизняної війни - 07.02.1942 році, мати ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, померла -10.04.1986 р., яка в свою чергу являється матірю ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с. 41, 43, 44)

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 немає.

Позивач, прийняв спадщину він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, що підтверджується витягом № 37965120 від 24 липня 2014р., номер у спадковому реєстрі 56345158, виданого державним нотаріусом ОСОБА_7 Одеської державної нотаріальної контори, оселився в спадкову квартиру 24.07.2014 року, та мешкає до цього часу, факт вселення, підтверджується поданою заявою до Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, талон-повідомлення № 000908 від 25.07.2014року. (а.с. 40, 55)

Згідно протоколу Загальних зборів ЖБК «Ленінський-5» № 1 від 19.06.2014р. було вирішено, здавати квартиру № 64 в оренду, оскільки за квартирою числилася заборгованість за житлово-комунальні послуги.

Одеська міська рада не визнає позовні вимоги позивача та просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки маючи позасудову процедуру вирішення справи, яка передбачає видачу дубліката/свідоцтва про право власності на житло, позивач нею не скористався, у звязку із зазначеними обставинами, застосування такого способу захисту права, як визнання права власності на спадщину є неможливим, про що представником було надано письмові заперечення проти позову. (а.с.71-76)

На теперішній час позивач не має можливості отримати Свідоцтво про право на спадкове майно у зв'язку з тим, що за життя спадкодавці, спірну квартиру не зареєстрували в КП «БТІ м. Одеси», що підтверджується довідкою КП «БТІ м. Одеси», за № 449728.93 від 09.12.2014р.

Відповідно до листа ОСОБА_7 Одеської державною нотаріальної контори, № 409102-14 від 17.10.2014р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, та постанови від 26.12.2014 року, позивач не може отримати Свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане спадкове нерухоме майно у зв'язку з тим, що відсутня реєстрація в КП «БТІ м. Одеси» права власності ОСОБА_3 на дану спадкову кооперативну квартиру.

Крім того невстановлена особа, а саме ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, направила поштою заяву до ОСОБА_7 Одеської державною нотаріальної контори, про прийняття спадщини, яка зазначила, що є цивільною дружиною спадкодавця ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Відомостей про те, що вона дійсно проживала з ОСОБА_3 в цивільному шлюбі, суду не було представлено.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України, передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

За змістом ст. 15 Закону України «Про власність», який був чинний на той час, член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, в тому числі до 1 липня 1990 року, набуває право власності на нього.

Пунктами 5 - 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» від 18 вересня 1987 року № 9 роз'яснено, що член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому у користування, набуває право власності на квартиру.

Згідно зі ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію», який був чинний на той час, у разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, якщо, спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини, включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Відповідно ст. 384 Цивільного кодексу України від 16.01.2003, № 435-IV, який був чинний на той час, у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Таким чином, померлий батько ОСОБА_6, який отримав ордер на квартиру, після виплати пая, набув право власності на кооперативну квартиру.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Син, ОСОБА_3, успадкував майно, оскільки постійно проживав після смерті матері, разом із спадкодавцем батьком ОСОБА_6, на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 312 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як зазначено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування.

Відповідно до ст.1263 ЦК України,у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Відповідно до ст.1266 ЦК України, двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини».

В свою чергу, спадкоємець ОСОБА_1, має право на спадкування, як спадкоємець за правом представлення ( ст.1266 ЦК України) після померлої матері ОСОБА_8, яка була б спадкоємцем третьої черги після смерті спадкодавця ОСОБА_3.

Враховуючи те, що позивач відноситься до кола спадкоємців відповідно до ст. 1263 ЦК України, заяву про прийняття спадщини подав в строки визначені законом, оселився та мешкає в квартирі АДРЕСА_5, проте позбавлений можливості оформити спадщину через відсутність правовстановлюючих документів.

Відповідно пункти 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги шостої ЦК до спадкових правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, розясненнь, які містяться в абз. 3 п. 1 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7., на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).

Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємцівза законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 531 ЦК УРСР.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для предявлення позову та спір з приводу спадщини відсутні.

При цьому ст.ст. 1218, 1219 ЦК передбачено підстава матеріального правонаступництва, які переходять на спадкоємців.

Згідно ст. 1276 ЦК, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до норм статей 12681269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї.

Зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків їхньої відмови від спадщини..

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України, передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Щодо спадкування права власності на нерухоме майно із змінами редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства застосовуваню підлягає редакція закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини.

Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до п. 4.1 зазначених Правил оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна проводилось із видачею свідоцтва про право власності: фізичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна; власникам спільних будівель, які на законних підставах здійснили перебудову, прибудову, внаслідок чого змінились належні їм частки; членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, товариства або об'єднання, які повністю внесли свої пайові внески та в інших випадках. Державні органи приватизації видавали свідоцтва наймачам квартир у державному житловому фонді, які приватизували їх відповідно до Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду". Правила втратили чинність на підставі наказу Держархітектури від 9 червня 1998 року № 121.

На виконання постанови КМУ від 18 лютого 1998 року № 192 "Про заходи щодо створення системи реєстрації прав на нерухоме та рухоме майно" прийнято Інструкцію про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, яка затверджена наказом Держбуду України від 9 червня 1998 року № 121, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 червня 1986 року за № 399/2839.

Інструкція втратила чинність згідно з наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 15 лютого 2002 року № 36 у зв'язку з прийняттям Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445.

Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно встановлює, що до 01 січня 2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами БТІ, створеними до набрання чинності Законом України від 11 лютого 2010 року "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно (пункти 1.1, 1.3).

За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

У разі смерті члена житлово-будівельного кооператива, садівницького товариства, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі та житловий будинок у садівницькому товаристві входять до складу спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності ЦК (п. 21 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7).

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України, передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1,2 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. При цьому, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України.

Як закріплене в ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Суд вважає, що в судовому засіданні встановлені факти, відповідно до яких позивач має право визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом, у зв'язку з чим позов є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 60, 88, 208-209, 212-215, 218ЦПК України, ст.ст. 16, 344, 392, 1216, 1220, 1221, 1263, 1266, 1268 1270 ЦК України , суд-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Одеської міської ради, ОСОБА_2, третя особа ЖБК «Ленінський- 5» про визнання права власності на нерухоме майно та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, право власності на однокімнатну кооперативну квартиру житловою площею -19,1 кв.м., загальною площею - 30, 7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування по закону після смерті ОСОБА_3, який помер 11.02.2014 року,

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк зі дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН