22-ц/775/1182/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Кузнецов Д.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Биліна Т.І., Принцевської В.П.,

при секретарі Герасимовій Г.Є.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом до ПАТ «Азовзагальмаш», уточнивши в подальшому редакцію позовних вимог (а.с. 31-32). В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що з 14.08.2012р. по 14.04.2015р. перебував у трудових відносинах із відповідачем, звільнений з підприємства 14.05.2015р. за ст. 38 КЗпП України. При звільненні з ним не було здійснено повний розрахунок, а також попри його звернення у червні 2015 року до роботодавця, йому не виплачено заборгованість по зарплаті в розмірі 13095,42грн., яку просив стягнути з відповідача із середнім заробітком за час затримки у розрахунку при звільненні, розрахованим з 15.04.2015р. по день ухвалення судового рішення в сумі 27693,60грн.

Заочним рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 жовтня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 13095,42грн., середній заробіток за час затримки у розрахунку при звільненні, розрахований з 06.06.2015р. по день ухвалення судового рішення 21.10.2015р., в сумі 16137,72грн., з утриманням з цих сум передбачених законом податків і обов'язкових платежів. Вирішено питання з розподілом судових витрат та допущено негайне виконання рішення в межах виплати зарплати за один місяць в сумі 3256,41грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив змінити рішення в частині суми середнього заробітку і періоду його розрахування.

Рішення в частині стягнутої заборгованості по заробітній платі не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, який підтримав доводи скарги, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність повідомленого про дату і час розгляду справи представника ПАТ «Азовзагальмаш», дослідивши письмові матеріали справи і перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, за таких підстав.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 працював у ПАТ «Азовзагальмаш» з 14.08.2012р. по 14.04.2015р., коли був звільнений за ст. 38 КЗпП України. Згідно довідки підприємства заборгованість по заробітній платі перед звільненим позивачем станом на 23.09.2015р. складає 13095,42грн. (а.с. 6-9, 25).

З приводу повного розрахунку позивач звернувся до роботодавця із заявою 05.06.2015р. (а.с. 10).

На момент звернення позивача до суду заборгованість не була виплачена.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості по зарплаті, суд виходив з доведення факту невиконання підприємством вимог закону щодо повного розрахунку із звільненим позивачем, що полягає у недоплаті позивачеві боргу по зарплаті за період його роботи з листопада 2014 року по квітень 2015 року в сумі 13095,42грн. Задовольняючи частково вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні, суд врахував відсутність позивача на роботі в день звільнення 14.04.2015р. згідно табеля обліку робочого часу і розрахував середній заробіток з наступного дня після звернення позивача за повним розрахунком до роботодавця 05.06.2015р., що не потягло задоволення вимог звільненого працівника в позасудовому порядку.

З такими висновками суду в оскаржуваній частині не можна не погодитись.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Борг ПАТ «Азовзагальмаш» по заробітній платі перед звільненим працівником ОСОБА_2 становить 13095,42грн., що стягнуто за рішенням суду, побудованим на положеннях ст.ст. 47, 115, 116 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У зв'язку з доведенням факту нездійснення з вини роботодавця повного розрахунку із звільненим позивачем, суд дійшов вірного висновку про наявність матеріально-правових підстав для стягнення з підприємства на користь колишнього працівника ОСОБА_2 середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку, починаючи з наступного дня після звернення позивача до роботодавця за повним розрахунком по день ухвалення рішення.

За положеннями абз. 3 п. 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. N 100 з подальшими змінами (далі Постанова N 100), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Обчислюючи середній заробіток, суд правильно, з дотриманням вищенаведених норм, взяв до розрахунку 2 останні місяці перед звільненням позивача: лютий-березень 2015р., а також прийняв за основу середньоденний заробіток позивача в сумі 233,88грн.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо необхідності взяття до розрахунку середнього заробітку періоду січень-лютий 2015р., виходячи з відпустки ОСОБА_2 у березні 2015 року, не ґрунтуються на положеннях п. 2 Постанови N 100, де вказано, що береться до розрахунку два останні місяці, що передували звільненню.

В даному випадку це період лютий-березень, в якому мали відпрацьовані робочі години і саме їх кількості відповідає нарахована за цей час заробітна плата, що вбачається з табелю обліку робочого часу і довідки бухгалтерського підрозділу підприємства (а.с. 26, 28): лютий відпрацьовано 120год, за які нарахована зарплата 2410,60грн., березень за 2 робочі зміни відпрацьовано 24 години, за які нарахована зарплата 396,21грн.

Тому правових підстав для погодження із аргументами апеляційної скарги в частині взятого двохмісячного періоду січень-лютий для розрахунку середнього заробітку немає.

В суді апеляційної інстанції представником позивача заявлено клопотання про виключення з числа доказів табелю обліку робочого часу (а.с. 28) з мотивів його невідповідності вимогам формі № П-5, встановленій наказом Держкомстату України від 05.12.2008р. № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», а саме: не підписання цього документу відповідальною особою, керівником структурного підрозділу, працівником кадрової служби. Але ж заява не підлягає задоволенню, оскільки представлений відповідачем табель обліку робочого часу засвідчений печаткою підприємства, яке несе відповідальність за достовірність внесених до цього документу відомостей. Із урахуванням узгодження табеля обліку робочого часу із відомостями в наданих в суді апеляційної інстанції розрахункових листах ОСОБА_2 за квітень 2015, що характеризується оплатою його відпрацьованих у квітні загалом 72 годин, чому відповідають 6 робочих змін (02.04.2015р., 04.04.2015р., 06.04.2015р., 08.04.2015р., 10.04.2015р., 12.04.2015р.), у колегії суддів відсутні підстави для сумніву в належності і допустимості цього доказу, одержаного в передбаченому законом порядку шляхом реєстрації в канцелярії суду наданих відповідачем документів з подальшим їх долученням до справи, що проаналізовано судом у рішенні (а.с. 24-29).

Так, суд вірно, з огляду на зібрані матеріали, врахував, що позивач в день свого звільнення 14.04.2015р. не працював, цьому дню в табелі обліку робочого часу відповідає літера «В», що є вихідним днем згідно заперечень відповідача (а.с. 67-68).

Не можна погодитись із заявою представника позивача і в частині виключення з числа доказів розрахункового документу позивача за квітень 2015 року, оскільки такий документ, що має значення для справи, був наданий в оригіналі (екземпляр працівника) представником позивача в судовому засіданні і безпосередньо оглянутий колегією суддів з долученням копії цього документа до справи (а.с. 54), та який є копією того розрахункового документу ОСОБА_2 за квітень 2015 року, що долучений відповідачем до своїх заперечень (а.с. 71). Тому такий документ, що містить інформацію щодо предмета доказування, наданий сторонами суду, є належним і допустимим в сенсі ст.ст. 58-59, 64 ЦПК України.

Доводи представника позивача щодо роботи позивача в нічну зміну з 13 на 14 квітня 2015 року не підтверджені.

Стосовно доводів апеляційної скарги позивача щодо необхідності взяття до розрахунку середньогодинного заробітку для розрахунку середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із п. 8 Постанови N 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

За характером роботи позивач працював в непереривному режимі з робочим днем тривалістю 12 годин; табель обліку робочого часу містить визначення кількості відпрацьованих годин, як вказувалось раніше. Відтак, середньогодинний заробіток становить 19,49грн. (зарплата за лютий-березень 2015р. 2806,81грн.=2410,60+396,21 поділена на загальну кількість відпрацьований в періоді час 144години=120+24).

Як встановлено, в день звільнення 14 квітня 2015 року позивач не працював, а до роботодавця звернувся із заявою про призведення повного розрахунку 05.06.2015р.

Враховуючи положення ст. 116 КЗпП України, середній заробіток за час затримки у розрахунку при звільненні має розраховуватись з 06.06.2015р. по день ухвалення судом першої інстанції судового рішення (з дотриманням принципу диспозитивності за ст. 11 ЦПК України) за даними кількості робочих годин за графіком № 8 бригади позивача - загалом в даному випадку становить 828 годин (червень з 06.06 - 144год.=180:15х12; липень 192год., серпень 180год., вересень 180год., жовтень по 21.10. 132год.=192:16х11), виходячи з середньоденного заробітку 19,49грн. таким чином: 828год.х19,49грн.=16137,72грн.

Розрахунок середньої зарплати, вчинений судом першої інстанції за період 06.06.2015р.-21.10.2015р. в сумі 16137,72грн., виходячи з середньоденної зарплати 233,88грн. і середньостатистичної норми робочого часу на 2015 рік за прострочений період, за своєю сумою повністю співпадає із розрахованою апеляційним судом сумою середнього заробітку, виходячи з середньогодинної зарплати позивача.

Тож, вжитий судом першої інстанції механізм розрахунку не суперечить положенням у п. 8 Постанови N 100 і не призвів до неправильності ухвалення рішення в наведеній частині. Відтак, підстав для зміни судового рішення в частині стягнення середнього заробітку немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем і його представником не надано і в суді апеляційної інстанції. Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.А. Попова

Судді Т.І.Биліна

ОСОБА_4