Справа № 583/677/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого Мовчан Н.В., за участі секретаря Мороз О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

встановив:

10.03.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача кошти в розмірі 10800,00грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 26.04.2013р. позивачка на прохання відповідача надала йому у позику грошові кошти в сумі 10800,00грн., які відповідач зобов'язався повернути до березня 2015р., надавши про це письмову розписку. По закінченню вказаного строку ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з проханням повернути борг, але відповідач в добровільному порядку відмовився повертати кошти, мотивуючи тим, що він ніякої розписки не надавав та не знайомий з позивачкою. В зв'язку з тим, що відповідач добровільно відмовляється повернути борг, а в позивачки склався тяжкий матеріальний стан, виникла необхідність для звернення до суду з позовом.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав викладених у позові. Разом з цим пояснила, що з відповідачем познайомилася у квітні 2012р., почали зустрічатися, а з січня 2013р. проживала з ним без реєстрації шлюбу. Довіряла відповідачу. Відповідач попросив у неї позичити гроші. На той час її мати ОСОБА_3 отримала страховку після смерті батька і хотіла передати частину грошей їй (позивачці). Тому, у серпні 2012р. вона, її мати та відповідач пішли до Ощадбанку, мати зняла 30 000,00грн. та передала їх ОСОБА_1 В присутності матері вона (позивачка) передала 10 800,00грн. відповідачу, після чого кожен пішов по своїх справах. У квітні 2014р. сталося так, що вона з відповідачем розійшлася та 13.04.2014р. виїхала з його будинку. На той час борг не був сплачений, вона вимагала повернути кошти, зверталася до батьків відповідача, однак ОСОБА_2 відмовлявся повернути борг. 26.04.2014р. надав розписку про повернення боргу до березня 2015р., однак обов'язок не виконав.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що знайомий з позивачкою з весни 2012р., дійсно в період з січня 2013р. по квітень 2014р. проживали з позивачкою однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Підтвердив, що він хотів попросити у позивачки 10800,00грн., бо не вистачало для купівлі автомобіля, однак у позивачки кошти не брав, а на купівлю автомобіля кошти взяв у товариша. Пізніше продав автомобіль. Жодних доказів на підтвердження цих обставин надати суду не може. Підтвердив, що у серпні 2012р. їздив з позивачкою та її матір'ю в Ощадбанк, де остання знімала кошти з рахунку. 26 квітня 2014року він дійсно написав розписку про повернення боргу, яка надана позивачкою до справи, при цьому ніяких коштів від ОСОБА_1 не отримував. Стверджує, що розписка була написана наперед, тобто до отримання коштів, оскільки довіряв позивачці, але кошти йому так і не були передані.

Суд, вислухавши пояснення сторін, покази свідків, надавши оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами існують договірні відносини позики, що підтверджується борговою розпискою відповідача ОСОБА_2 від 26.04.2013 р., згідно якої ОСОБА_2 зобов'язується виплатити борг ОСОБА_1 в сумі 10800,00грн. до березня 2015р., що підтверджується матеріалами справи. (а.с.6).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 18.09.2013р. (у справі № 6-63цс13), згідно якої досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Свідок ОСОБА_3, яка є матір'ю позивачки, в судовому засіданні пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув її чоловік. 14.08.2012р. вона отримала страховку після смерті чоловіка. Пізніше, вона зняла частину страховки у розмірі 30000,00грн. та віддала їх ОСОБА_1 При цьому був присутній ОСОБА_2. Коли вони разом вийшли з Ощадбанку, ОСОБА_1 в її (ОСОБА_3.) присутності дала в борг ОСОБА_2 частину грошей приблизно у сумі 10000,00 грн.

Покази свідка ОСОБА_3 підтверджуються випискою ПАТ «Державний ощадний банк України» № 273 від 14.04.2015р, згідно якої 14.08.2012р. на рахунок ОСОБА_3 зарахована одноразова соціальна допомога на суму 78261,00грн., а 21.08.2012р. ОСОБА_3 зняла з рахунку грошові кошти в сумі 30000,00грн. (а.с.40-41)

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка відповідача, з ОСОБА_1 познайомилася у 2004р., підтвердила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 2013-2014р. проживали за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_5, який назвався братом відповідача по матері, в судовому засіданні підтвердив, що у період з 2013р. по квітень 2014р. позивачка проживала з його братом у них вдома за адресою: АДРЕСА_1. Пояснив, що про позику йому нічого не відомо, однак він був свідком написання ОСОБА_2 розписки ОСОБА_1 про те, що він обіцяє повернути позивачці борг. Повідомив, що ОСОБА_2 весною 2013р. купив автомобіль, де взяв кошти йому не відомо, а у 2014р. автомобіль продав. Також повідомив, що влітку 2014р. позивачка приходила до його батька ОСОБА_6 та погрожувала, щоб він віддав гроші позичені його сином ОСОБА_2, писала скарги на батька в міліцію.

Встановлено, що позивачка зверталася листом від 20.01.2015р. до батьків відповідача, в якому повідомила їх про отримання їх сином у борг 10800,00грн. та просила вплинути на сина для мирного вирішення цього питання, що підтверджується копією листа та поштового повідомлення про вручення. (а.с. 29-30)

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_2 26 квітня 2014р. складено боргову розписку про повернення ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 10800,00грн., які були ним отримані у серпні 2012р..

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідачем не надано до суду жодних доказів, які б спростовували обставини, викладені в обґрунтування позову та підтверджували його заперечення.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Доказів, які б підтверджували виконання відповідачем обов'язку по борговій розписці, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки обґрунтовані, тому підлягають задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 202, 207, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти по договору позики від 26 квітня 2013р. в розмірі 10800 (десять тисяч вісімсот ) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 243 (двісті сорок три ) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 24 квітня 2015року.

Суддя

Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Н.В.Мовчан