№2/642/81/15
Р ІШ Е Н Н Я

Іменем України

6 травня 2015 року

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Клименко О. І.

при секретарі - Шаповал Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом , суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визнати за нею ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_5, який помер 24.02.2011 р.. Свою вимогу позивач обґрунтувала тим, що її батькам: ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а також племіннику ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_2. За життя її батько ОСОБА_5 залишив заповіт,яким все своє майно після своєї смерті залишив їй. Її мати ОСОБА_6 також при житті склала заповіт, яким усе належне їй майно заповідала в рівних частинах їй та онуку ОСОБА_3. 29.07.2007 року померла її мати ОСОБА_6. Однак, ані вона, ані відповідач ОСОБА_3 після смерті спадкодавця ОСОБА_6Г спадок за заповітом після її смерті не прийняли. У звязку з чим відповідно до вимог ч.2 ст. 1223 та ст. 1261 ЦК України право на спадщину отримали спадкоємці першої черги, якими в той час були : чоловік ОСОБА_5 та двоє доньок вона і відповідач ОСОБА_2. Фактично спадщину прийняв лише її батько ОСОБА_5, таким чином його частка стала складати 2/3 частини квартири АДРЕСА_3. 24.02.2011 р. помер її батько ОСОБА_5. Після його смерті, вона у встановлений законом строк звернулась з відповідною заявою до нотаріальної контори, однак оформити спадщину не змогла. На даний час, відповідач по справі ОСОБА_2, яка з 11.08.2008 року проживала в спірній квартирі, на час смерті батька ОСОБА_5 була непрацездатною особою, пенсіонеркою за віком, у звязку з чим відповідно до ст.1241 ЦК України має право на обовязкову частину половину частки,яка б призначалась їй за законом. На підставі чого, на її думку її частка в порядку спадкування складає ? частину квартири АДРЕСА_3.

В судовому засіданні в якості третьої особи було визнано ОСОБА_4, який є співвласниками спірної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою в якій просить визнати за ним, ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на той факт, що про існування заповіту від імені ОСОБА_6,яким вона заповідала все належне їй майно в рівних частинах йому та ОСОБА_1 йому відомо не було. У звязку з чим він своєчасно не звернувся до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_6,яка померла 29.07.2007 р. Таким чином, він вважає, що є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 за заповітом на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2.

Позивач в судове засідання з»явилась. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Пояснення надала аналогічно обставинам викладеним в позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання з»явилась. Проти задоволення основного позову не заперечувала. Проти задоволення зустрічної позовної заяви також не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання з»явився. Проти задоволення основного позову заперечував. Посилаючись на те, що з урахуванням заповіту від імені ОСОБА_6 позивачу ОСОБА_1 повинно належати 1/3 частина квартири АДРЕСА_2. . Зустрічну позовну заяву підтримав.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання з»явився. Проти задоволення як основного позову та зустрічної позовної заяви заперечував частково.

Суд вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі. В задоволенні зустрічної позовної заяви за позовом ОСОБА_3 вважає необхідним відмовити в повному обсязі.

Так, в судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.02.1997 р., реєстраційний № 4-97-88279 ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2.

07.07.2006 року ОСОБА_6 склала заповіт який посвідчений держаним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, реєстраційний №3-558, відповідно до якого ОСОБА_6 на випадок її смерті все своє майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй належало на день смерті заповідала в рівних частинах кожному : дочці ОСОБА_1 та онуку ОСОБА_3.

29.07.2007 року ОСОБА_6 померла, що підтверджено свідоцтвом про серії 1-ВЛ № 130565.

Однак, в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 зазначили, що з відповідними заявами до нотаріальної контори у встановлений законом строк після смерті ОСОБА_6 вони не звертались.

При цьому, відповідач ОСОБА_3 в обґрунтування своїх вимог по зустрічному позову зазначає, що основною підставою того, що він не звернувся до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_6 став той факт, що йому не було відомо про існування заповіту від імені ОСОБА_6

Однак, суд ставиться критично до даних пояснень, так як доказів зі сторони відповідача ОСОБА_3 в обґрунтування даного факту надано не було. Його пояснення в даній частині спростовані пояснення позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2, які зазначали, що порядок розподілу квартири обговорювався в їх родині з батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_5 неодноразово.

Прийняття спадщини відноситься до числа субєктивних прав спадкоємця, а не до його обовязків, адже згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Необхідною умовою здійснення спадкоємцями своїх прав є чітке законодавче регулювання процедури їх реалізації. Реалізація спадкових прав охоплює кілька етапів: а) відкриття спадщини; б) прийняття спадщини; в) поділ спадщини; г) оформлення свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 не виконав обов»язкову процедуру для реалізації своїх прав на спадкове майно, шляхом не звернення до нотаріальної контори з відповідною заявою у встановлений строк, питання про поновлення строку для прийняття спадщини не ставить, доказів в підтвердження поважності причини пропуску строку для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_6,яка померла 29.07.2007 р. На підставі чого, виходячи з норм чинного законодавства спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, вважається таким, що спадщину не прийняв і правонаступником спадкодавця не є.

На підставі чого, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст. 1223 ч.2 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до норм чинного законодавства, існує два способи прийняття спадщини: 1) шляхом спільного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем; 2) шляхом подання заяви про прийняття спадщини.

Іншими словами, в даному випадку закон встановлює правову презумпцію прийняття спадщини тією особою, яка постійно проживала в одному житловому приміщенні разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спростувати таку презумпцію спадкодавець може шляхом звернення до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини.

В судовому засіданні встановлено і проти даного факту сторони не заперечують, що на момент смерті ОСОБА_6 разом з нею в квартирі за адресою: АДРЕСА_5 мешкав її чоловік ОСОБА_5, який фактично і прийняв спадщину.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого для її прийняття строку він не здійснив відмову від неї.

Таким чином, суд робить висновок, що ОСОБА_5 фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6, яка померла 29.07.2007 року на підставі вимог ст. 1268 ч.3 ЦК України, з урахуванням того, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 на користь яких було складено заповіт від імені ОСОБА_6, у встановлений законом строк не звернулись до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщину, у звязку з чим вважаються такими, що не прийняли спадщину і не є правонаступниками спадкодавця.

В свою чергу 07.07.2006 року ОСОБА_5 склав заповіт, який посвідчений держаним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, реєстраційний №3-559, відповідно до якого ОСОБА_5І . на випадок його смерті все своє майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому належало на день смерті заповідав дочці ОСОБА_1.

24.02.2011 р. ОСОБА_5 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 301965.

Після його смерті відкрилась спадщина.

В судовому засіданні встановлено, що крім позивача ОСОБА_1 , спадкодавець ОСОБА_5 має ще доньку ОСОБА_2, яка на даний час досягла пенсійного віку і є непрацездатною особою.

Відповідно до вимог ст. 1241 ч.1 ЦК України неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Непрацездатними вважаються жінки, що досягли 55 років та чоловіки 60 років; інваліди І,II,III груп, незалежно від того, чи призначена їм пенсія. Спадкоємці інших черг навіть за відсутності спадкоємців першої черги, а також внуки та правнуки спадкодавця право на обовязкову частку не мають.

У звязку з чим, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 і, на підставі вимог ст. 1241 ЦК України має обов»язкову частку в спадковому майні.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначила, що у встановлений законом строк, передбачений вимогами ст.1270 ЦК України протягом 6-ти місяців від дня відкриття спадщини після смерті батька ОСОБА_5, який помер24.02.2011 р. подала заява про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 виявила своє волевиявлення на прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5, вій мені якого було залишено заповіт,яким все належне йому майно він заповідав позивачу ОСОБА_1

З урахуванням викладеного, на підставі вимог ст.1235 ЦК України, суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 є обґрунтованими, та такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у звязку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст.ст. 10, 11, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, ст.ст.357,1221,1223,1226,1233,1234,1241,1261 ЦК України , суд ,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_6 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_5, який помер 24.02.2011 р. та мати ОСОБА_6, яка померла 29.07.2007 р..

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про поновлення попущеного строку та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на 1/6 частину квартири АДРЕСА_7 - відмовити .

Рішення по справі може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя О. І. Клименко