1Справа № 335/2187/15-ц 2/335/925/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Воробйова А.В., при секретарі Зубович А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „Комерційний Банк „ОСОБА_2, третя особа Запорізький державний медичний університет про зобовязання виконати платіж, стягнення пені та моральної шкоди, за позовом третьої особи з самостійними вимогами Запорізького державного медичного університету до Публічного акціонерного товариства „Комерційний Банк „ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ „КБ „Надра про зобов'язання виконати платіж, стягнення пені та моральної шкоди.

У позовній заяві вказує, що 10 липня 2012 року між ОСОБА_2 та Запорізьким державним медичним університетом (третя особа) укладено Договір № 9852 про навчання, відповідно до якого третя особа взяла на себе зобов'язання надати освітні послуги, а саме здійснити навчання позивача за спеціальністю лікувальна справа за її рахунок.

Згідно із п. 4.3., п.4.5. Договору № 9852 від 10.07.2012 року позивач повинна вносити оплату за навчання безготівково на розрахунковий рахунок Університету кожного семестру. Оплата за навчання за весняний семестр здійснюється до 01 лютого відповідного поточного навчального року. 22 січня 2015 року, на виконання умов Договору № 9852 від 10.07.2012 року, позивач звернулась до каси Відділення №0717 ПАТ «Комерційний Банк «ОСОБА_2», що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Енергодар, вул. Центральна, буд.4 та скористалась послугами Відповідача щодо перерахування коштів у сумі 9 150 грн. на користь третьої особи як оплату за навчання.

Касиром Відповідача були прийняті від Позивача готівкові грошові кошти у сумі 9 150 грн., які призначались для сплати вартості навчання, а також готівкові кошти у розмірі 45, 75 грн. за сплату комісії за переказ банком платежу.

Приблизно через місяць після викладених обставин позивача викликали до деканату Університету та повідомили, що вона не сплатила за навчання. Після з'ясування обставин виявилось, що відповідач, через касу якого, позивач здійснювала оплату, не перерахував грошові кошти на розрахунковий рахунок третьої особи.

23.02.2015 року позивач звернулась до відповідача із заявою про повернення суми у розмірі 9 150 грн., але станом на сьогодні їй не надано жодного роз'яснення з боку відповідача та гроші не повернуті.

Зазначаючи про те, що Відповідач взяв на себе зобов'язання щодо переказ грошових коштів на користь третьої особи, але не виконав свій обов'язок, тобто надаючи послуги проведення розрахункових операцій допустив недолік у вигляді невиконання грошового переказу і порушення строків для його виконання, крім обовязку виконати послугу з переказу коштів також повинен сплатити пеню. Як вбачається з офіційного сайту ПАТ «Комерційний Банк «ОСОБА_2», Постановою Правління НБУ № 83 від 05.02.2015 року відповідача визнано неплатоспроможнім та введено тимчасову адміністрацію з 06.02.2015 року.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню пеня за період з 23.01.2015 року по 04.02.2015 року у розмірі 118 грн. 95 коп. = (9 150 грн. х 0,1 х 13 днів): 100.

Крім того, з вини відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в її переживаннях та побоюваннях, що вона може бути відрахована з університету за несвоєчасну сплату за навчання. Сума у розмірі 9 150 грн. є значною сумою для позивача та її родини, яку на теперішній час вона повинна сплатити за навчання. Не проведення та фактичне привласнення грошей, які були внесені позивачем за навчання, примушує її та її родину принижуватись, просячи у близьких та друзів позичити гроші. Змінився звичайний склад життя позивача. Також, ситуація, що склалась з вини відповідача примушує позивача витрачати багато часу та душевних сил на поновлення її порушеного права, що може негативно відобразитись на навчанні, адже замість того, щоб зосередитись на ньому на передодні сесії, вона вимушена відволікатись, звертаючись до відповідача, до суду, до міліції тощо. Позивач постійно знаходиться у пригніченому стресовому стані, що відображається на її родині, друзях, одногрупниках, викладачах у вигляді псування стосунків.

Спричинену відповідачем моральну шкоду оцінює в розмірі 2 000 грн.

Посилаючись на наведене, просила суд зобовязати ПАТ КБ «Надра» виконати в натурі обовязок по перерахуванню суми 9 150 грн. на рахунок отримувача Запорізький державний медичний університет відповідно до квитанції у строк не пізніше наступного робочого дня з моменту набрання законної сили рішенням суду, стягнути з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_1 пеню за період з 23.01.2015 року по 04.02.2015 року у розмірі 118 грн. 95 коп., а також моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

Запорізькій державний медичний університет як третя особа з самостійними вимогами звернувся до суду з позовом до ПАТ „КБ „Надра про стягнення моральної шкоди.

У позовній заяві вказує наступне.

Запорізький державний медичний університет є вищим навчальним закладом з високим рівнем ділової репутації, завдяки які абітурієнти, зокрема громадяни іноземних держав, обирають навчання саме у цьому університеті.

Навчання студентів проводиться за державним замовленням та на платній основі за договорами про навчання або про надання додаткових освітніх послуг.

Відповідно умов договору про навчання або про надання додаткових освітніх послуг, студент зобовязаний оплатити навчання за весняний семестр до 15 лютого відповідного поточного року.

Наприкінці 2014 року студенти університету почали оплачувати весняний семестр. Частина студентів для внесення оплати за навчання обрала ПАТ „КБ „Надра, однак у лютому 2015 року з бухгалтерії університету до деканатів факультетів були передані відомості щодо студентів, які не здійснили оплату за навчання, їх виявилось більша 100 осіб.

Під час зясування обставин виявилось, що відповідач, через касу якого студенти здійснили оплату, не перерахував грошові кошти на розрахунковий рахунок Університету на суму 1 966 258,43 грн.. Звістка про ненадходження сплачених коштів, стала шокуючою як для студентів, так я для університету. Університет є державною установою та забезпечує навчальний процес студентам, які навчаються за договором на платній основі, лише при виконанні студентами всіх умов контракту, в тому числі і умови по своєчасному, у повному обсязі, здійсненню оплати за навчання. За таких обставин, студенти вимушені здійснювати оплату вдруге, а університет вживати додаткові зусилля для пошуку ресурсів для продовження таким студентам навчального процесу, та по відновленню діловою репутації університету, яка постраждала внаслідок незаконних дій відповідача.

Внаслідок незаконних дій відповідача постраждали і іноземні студенти, які за захистом своїх порушених прав звернулись до університету, до батьків та представників посольств своїх держав.

Все це негативно впливає на рівень ділової репутації університету та на рішення абітурієнтів, які в майбутніх роках бажають вступити до університету, щодо вибору навчального закладу.

Для поновленні свого порушеного права (ділової репутації) та прав студентів, університет вимушений був звернутися до в Національний банк України, в ОСОБА_4 України (профільні комітети), к Премєр Міністру України, в правоохоронні органи: прокуратуру, Службу безпеки України; Міністерство освіти та науки України, Міністерство охорони здоровя України, надавати пояснення відповідним дипломатичним установам та засобам масової інформації. В теперішній час університет здійснює контроль за відповідністю дій правоохоронних та центральних органів влади по реагуванню на звернення.

Всі ці незаконні дії відповідача спричинили моральну шкоду університету, яка полягає у втратах немайнового характеру, що настали у звязку з приниженням ділової репутації, а також вчинення відповідачем дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності університету.

На підставі викладеного Запорізький державний медичний університет просить стягнути з ПАТ „КБ „Надра компенсацію моральної шкоди у сумі 1 966 258,43 грн..

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Представник позивача ОСОБА_5 надав суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника.. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.

Представник відповідача ОСОБА_6, позов не визнав. Суду надав письмові заперечення, та поясним наступне.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.02.2015 №26 в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра» з 06.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці. Позивач є кредитором банку, а його вимоги щодо зобовязання банку здійснити переказ є кредиторськими, відповідно до ст. 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Крім того вимоги позивача, як кредитора, не підлягають задоволенню під час дії тимчасової адміністрації» згідно статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач взагалі не має права вимагати нарахування та виплати будь-якої неустойки або інших штрафних санкцій під час запровадження у банку тимчасової адміністрації. Відносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», норми якого не передбачають відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди. Також відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди не передбачено нормами Глави 51 Цивільного кодексу України, які встановлюють загальні положення про відповідальність за невиконання договірних зобовязань, а відтак просить у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_7 позов ОСОБА_1 підтримала. В судовому засіданні підтвердила обставини викладені у позові і просила позовні вимоги задовольнити. Також підтримала позов заявлений Запорізьким державним медичним університетом і просили позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6, позов Запорізького державного університету не визнав. Вважає позовні вимоги необґрунтованими і недоведеними. Просить в задоволенні позову відмовити повністю. Письмові заперечення залучені до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 та позовні вимоги Запорізького державного медичного університету задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні обставини.

10 липня 2012 року між ОСОБА_1 та Запорізьким державним медичним університетом укладено Договір № 9852 про навчання, відповідно до якого університет взяв на себе зобовязання надати освітні послуги, а саме здійснити навчання позивача за спеціальністю лікувальна справа за її рахунок.

Згідно із п. 4.3., п.4.5. вказаного договору позивач повинна вносити оплату за навчання безготівково на розрахунковий рахунок університету кожного семестру. Оплата за навчання за весняний семестр здійснюється до 01 лютого відповідного поточного навчального року.

22 січня 2015 року, на виконання умов договору про навчання, позивач звернулась до каси Відділення № НОМЕР_1 «КБ «Надра», що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Енергодар, вул. Центральна, буд.4 та скористалась послугами відповідача щодо перерахування коштів у сумі 9 150 грн. на користь Запорізького державного медичного університету як оплату за навчання.

Касиром відповідача були прийняті від позивача готівкові грошові кошти у сумі 9 150 грн., які призначались для сплати вартості навчання, а також готівкові кошти у розмірі 45,75 грн. за сплату комісії за переказ банком платежу, що підтверджується квитанцією № к17/М/1 від 22.01.2015 року.

Відповідач, через касу якого, позивач здійснювала оплату, не перерахував грошові кошти на розрахунковий рахунок медичного університету, що підтверджується Довідкою № 71 від 10.03.2015 року.

23.02.2015 року позивач звернулась до відповідача із заявою про повернення суми у розмірі 9 150 грн., але до теперішнього часу грошові кошти їй не повернуто.

Відповідно до п. 8 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затверджено Постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року за № 174, банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівкою національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, та її зарахування на зазначені клієнтом рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів.

Статтею 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено що банк зобовязаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку. За порушення строків встановлених пунктами 8.1 та 8.2 цієї статті, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність передбачену цим Законом.

Як зазначено у ст. 16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» для документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовують в платіжних системах для ініціювання переказу.

Таким чином, квитанція №к17/М/1 від 22.01.2015 року відноситься до документів на переказ і сума у розмірі 9 150 грн. мала бути переказана отримувачу Запорізькому державному медичному університету у строк, передбачений ст. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Переказ вважається завершений з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Судом встановлено, що ПАТ КБ «Надра» взяв на себе зобов'язання щодо переказу грошових коштів ОСОБА_1 на користь Запорізького державного медичного університету, але не виконав свій обов'язок, тобто надаючи послуги проведення розрахункових операцій допустив недолік у вигляді невиконання грошового переказу і порушення строків для його виконання.

Разом із тим, на виконання постанови Правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року №83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» до категорії неплатоспроможних», керуючись пунктом 2 частини 5 статті 12 та статтею 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.02.2015 №26 в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «НАДРА» з 06.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ „КБ "Надра призначено ОСОБА_8.

Відповідно до ст. 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб:

-з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення;

- на період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності уповноваженій особі Фонду і діють у визначених нею межах та порядку;

- під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1)задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2)примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3)нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4)зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

5)нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед кредиторами.

Обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не поширюється на зобов'язання банку щодо, виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Також обмеження не стосується здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації.

Згідно статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно статті 510 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 510 ЦК України, сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор.

Поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України визначаються Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідно до статті 32.3. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ОСОБА_9 зобовязані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону.

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 не є вкладником ОСОБА_9, а її платіж не є банківським вкладом. Платіж внесено 22.01.2015 року, до введення тимчасової адміністрації у банку, а тому обмеження передбачені ст. 36 Закону розповсюджуються на правовідносини сторін.

Таким чином, ОСОБА_1 є кредитором банку, а її вимоги щодо зобовязання банку здійснити переказ є кредиторськими.

Отже, відповідно до ст. 36 Закону України „ Про систему гарантування вкладів фізичних осіб вимоги позивача, як кредитора, не підлягають задоволенню під час дії тимчасової адміністрації.

Враховуючи те, що стосовно ПАТ КБ «Надра» запроваджена тимчасова адміністрація та здійснюються необхідні заходи Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації, Закон України „ Про систему гарантування вкладів фізичних осіб є спеціальним, всі інші закони України можуть застосовуватись до правовідносин з банком лише в тій частині, що не суперечить.

Зважаючи на вищезазначене та дію спеціального закону, позовні вимоги ОСОБА_1 у обраний нею спосіб шляхом зобовязання виконати обовязок по перерахуванню коштів на рахунок отримувача не пізніше наступного дня після набрання законної сили рішенням суду, задоволенню не підлягають, однак згідно до положень ст. 45 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Згідно до ст. 52 вказаного Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності). Отже, позивач не позбавлена права, як кредитор ОСОБА_9, в порядку ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" заявити свої вимоги до ОСОБА_9 та така заява буде задовольнятися відповідно до вимог Закону, в порядку встановленому ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення пені з ПАТ КБ «Надра», то згідно до ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку, а відтак враховуючи дію до правовідносин сторін спеціального Закону, вказані вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди у розмірі 2000 грн., то суд приходить до наступних висновків.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 31 березня 1995 року N 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями законодавством, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, що підпадають під дію Закону „Про захист прав споживачів чи інших законів, якими врегульовано такі зобовязання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України „Про захист прав споживачів споживачі мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до ст. 55 Закону України „Про банки і банківську діяльність відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», норми якого не передбачають відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, в разі порушення його умов, як не передбачено таке відшкодування й законодавством щодо банківської діяльності та Законом України "Про захист прав споживачів"

Також відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди не передбачено нормами Глави 51 Цивільного кодексу України, які встановлюють загальні положення про відповідальність за невиконання договірних зобовязань.

Відповідно ст.23 ЦК України, яка лише встановлює право на відшкодування моральної шкоди, не підлягає застосуванню до правовідносин сторін, оскільки підстави для її відшкодування у спірних правовідносинах відсутні.

Отже, відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року із змінами та доповненнями Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільнено від сплати судового збору, а згідно по п. 7 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, а відтак, обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Запорізького державного медичного університету, суд виходить з наступного.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Частиною 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд також повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст.10 ч.2 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Статтею 11 ч.1 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших особі, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ч.ч.1, 3, 4 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, в чому конкретно полягає моральна шкода, а також з яких міркувань позивач виходив, визнаючи розмір шкоди саме в сумі 1 966 258,43 грн.. Позивачем також не доведено існування причинно-наслідкового звязку між діями відповідача та наявністю збитків (шкоди) позивача, наявності розміру понесених збитків (шкоди).

В звязку з викладеним в задоволенні позову Запорізького державного медичного університету необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 30, 60, 81, 88, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „Комерційний Банк „ОСОБА_5 про зобовязання виконати платіж, стягнення пені та моральної шкоди відмовити.

В задоволенні позовних Запорізького державного медичного університету до Публічного акціонерного товариства „Комерційний Банк „ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя А.В.Воробйов