У х в а л а

16 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Гончара В.П., Касьяна О.П.,Карпенко С.О., Мазур Л.М.,
розглянувши у судовому засіданні заяву представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк», третя особа - Відділ у справах сім'ї, молоді та спорту Шевченківської в м. Києві державної адміністрації, про заборону вчиняти дії, визнання недійсним договору іпотеки,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Правекс-Банк» про заборону вчиняти дії, визнання недійсним договору іпотеки.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що 12 жовтня 2007 року між ним та ПАТ КБ «Правекс-Банк» було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_6 отримав кредит у сумі 300 000 доларів США, зі сплатою 12,49 % річних, строком повернення до 12 жовтня 2027 року.

12 жовтня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «Правекс-Банк» було укладено договір іпотеки, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1.

Вказуючи, що вказаний договір іпотеки є нечинним, так як при укладенні цього договору не були враховані інтереси неповнолітніх дітей позивача, а також те, що позивач не являвся власником квартири на момент укладання договору іпотеки, позивач просив визнати недійсним з моменту підписання вказаний договір іпотеки, заборонити ПАТ КБ «Правекс-банк» вчиняти будь-які дії, спрямовані проти позивача та (або) членів його багатодітної сім'ї, до досягнення дітьми позивача повноліття, зокрема заходи примусового стягнення та заборонити ПАТ КБ «Правекс-банк» висувати вимоги про дострокове виконання грошових зобов'язань.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 березня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо заборони ПАТ КБ «Правекс-банк» вчиняти будь-які дії, спрямовані проти позивача та (або) членів його багатодітної сім'ї, до досягнення дітьми позивача повноліття та визнання недійсним з моменту підписання договору іпотеки № 6-045/07Р-1 від 12 жовтня 2007 року щодо квартири АДРЕСА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково.

Заборонено ПАТ КБ «Правекс-банк» вчиняти будь-які дії, спрямовані проти позивача та (або) членів його багатодітної сім'ї, до досягнення дітьми позивача повноліття, зокрема заходи примусового стягнення.

Визнано недійсним з моменту підписання договір іпотеки №6-045/07Р-1 від 12 жовтня 2007 року щодо квартири АДРЕСА_1. В іншій частині рішення залишено без змін.

04 грудня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційна скарга відповідача відхилена, рішення апеляційного суду залишено без змін.

У січні 2015 року відповідач подав заяву про перегляд цієї ухвали з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, у якій зазначає, що судами неоднаково застосовані ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадянам і безпритульних дітей», ст. ст. 32, 405 Цивільного кодексу України, ст. 177 Сімейного кодексу України, ст. 17 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства».

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник зазначає:

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 травня 2012 року у справі про визнання договору іпотеки недійсним, якою рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2012 року у справі про визнання договору іпотеки недійсним, якою рішення апеляційного суду скасовано, а рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову залишено в силі;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 липня 2012 року у справі про визнання договору іпотеки недійсним, якою рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд;

- рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2012 року у справі про визнання недійсним договору іпотеки, зобов'язання виключити запис про заборону відчуження квартири, яким судові рішення судів попередніх інстанцій скасовані та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено;

- рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 року у справі про визнання договору іпотеки недійсним, яким судові рішення судів попередніх інстанцій скасовані та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2013 року у справі про визнання договору іпотеки недійсним, якою рішення апеляційного суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 травня 2014 року у справі про визнання кредитного договору, додаткових договорів та договору іпотеки недійсними, якою рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 травня 2014 року у справі про визнання недійсним договору іпотеки, якою рішення апеляційного суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 вересня 2014 року у справі про визнання недійсним договору іпотеки, якою рішення апеляційного суду скасовано, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову залишено в силі;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року у справі про визнання договору іпотеки недійсним, якою рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши доводи заяви, зміст судових рішень, на які посилається заявник, та судового рішення, про перегляд якого подана заява, колегія суддів вважає, що у допуску справи до провадження Верховного Суду України потрібно відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах потрібно розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту ухвали суду касаційної інстанції про перегляд якої подана заява, вбачається, що суд касаційної інстанції, залишаючи рішення апеляційного суду без змін, погодився з його висновками про те, що на час укладення оспорюваного договору іпотеки не були враховані інтереси неповнолітньої дитини позивача, яка мала право користування предметом іпотеки, інше житло у неї було відсутнє, що є підставою для задоволення позову.

Зі змісту ухвал суду касаційної інстанції від 23 травня 2012 року, 18 липня 2012 року, 13 жовтня 2013 року, 28 травня 2014 року, 10 грудня 2014 року, на які посилається заявник, як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, вбачається, що суд касаційної інстанції, скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справи на новий розгляд виходив із того, що судами неповно з'ясовані фактичні обставини справ, що мають значення для правильного їх вирішення, зокрема щодо місця реєстрації дітей на момент укладення договорів іпотеки, місця їх проживання, чи порушені їх права договорами та інші обставини, тобто вважав, що судами порушені норми процесуального права, і норми матеріального права при цьому не застосовував.

Зі змісту судових рішень суду касаційної інстанції від 13 червня 2012 року, 10 жовтня 2012 року, 16 січня 2013 року, 03 вересня 2014 року, на які посилається заявник, як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, вбачається, що суд касаційної інстанції, встановивши обставини кожної конкретної справи та надавши їм оцінку, виходив з того, що оспорюваними договорами іпотеки не порушені права та законні інтереси неповнолітніх чи малолітніх дітей, докази на підтвердження того, що вони мали право користуватись спірним житлом на момент укладення договорів іпотеки відсутні, тому підстав для задоволення позовів та визнання договорів недійсними немає.

З наведеного видно, що судами при вирішенні подібних спорів встановлені різні обставини справ щодо укладення договорів іпотеки та їм надана відповідна оцінка, тому неоднакового застосування судом касаційної інстанції ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадянам і безпритульних дітей», ст. ст. 32, 405 Цивільного кодексу України, ст. 177 Сімейного кодексу України, ст. 17 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» не відбулось.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що наведені заявником доводи не містять ознаки, які згідно з вимогами статті 355 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення касаційної інстанції, а тому у допуску справи до провадження Верховного Суду України потрібно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк», третя особа - Відділ у справах сім'ї, молоді та спорту Шевченківської в м. Києві державної адміністрації, про заборону вчиняти дії, визнання недійсним договору іпотеки, за заявою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2014 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: В.П. Гончар

С.О. Карпенко

О.П. Касьян

Л.М. Мазур