АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Міхеєвої В.Ю.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11228», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог Управління пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська про визнання наявності у позивача необхідного стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, визнання права на пенсію за віком на пільгових умовах, а також зобовязання відповідача видати уточнюючу довідку на підтвердження пільгового стажу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року позивач звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11228», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог Управління пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська про визнання наявності у позивача необхідного стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, визнання права на пенсію за віком на пільгових умовах, а також зобовязання відповідача видати уточнюючу довідку на підтвердження пільгового стажу. Сплативши судовий збір, згідно чинного законодавства.

У обґрунтування заявлених позовних вимог зазначав, що він, згідно трудової книжки має загальний трудовий стаж - 30 років 5 місяців. З них, він пропрацював у відповідача водієм автобусів міських маршрутів пасажирських перевезень з 11 березня 1980 року до 18 березня 1993 року, тобто - 13 років з повним робочим днем без перерви у роботі і без застосування до нього будь яких заходів дисциплінарного чи громадського впливу або дисциплінарних стягнень. На роботу до відповідача позивача було прийнято з 01 серпня 1979 року слюсарем з ремонту автомобілів до авторемонтної майстерні, а згідно наказу № 41 від 11 березня 1980 року, його з 11 березня 1980 року переведено водієм 3 класу на автобуси пасажирських перевезень на міських маршрутах з оплатою відповідно положення про заробітну плату. Наказом по підприємству № 10 від 01 серпня 1983 року, з вказаної дати позивачу була надана кваліфікація водія другого класу. Позивача було звільнено з роботи з посади водія пасажирських перевезень Дніпропетровського автотранспортного підприємства № 11228 згідно наказу № 56-к від 18 березня 1993 року на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України у звязку з переведенням на інше підприємство. У довідці № 189 від 01 квітня 2014 року, наданої позивачу відповідачем для предявлення до Пенсійного фонду України для вирішення питання про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах зазначається, що він працював водієм міського пасажирського автотранспорту (автобусу) повний робочий день з 11 березня 1980 року та був закріплений за певними маршрутами до 18 березня 1993 року. Однак, при цьому, у довідці зазначено, що його стаж роботи на посаді водія складає 9 років 2 місяці 18 днів. УПФУ в Індустріальному районі м. Дніпропетровська на звернення позивача з питання призначення пільгової пенсії розяснило останньому, що призначити йому пільгову пенсію неможливо, оскільки у записах, зроблених у трудовій книжці, відсутні відомості про те, що позивач працював весь час з повним робочим днем і позивачу було запропоновано ще раз звернутися до підприємства для правильного встановленого стажу роботи. Після повторного звернення до підприємства позивачеві була надана довідка № 462 від 29 жовтня 2014 року, у якій зазначено, що попередня довідка надана йому на підставі наказів про закріплення за маршрутами, а інших документів для підтвердження його стажу роботи на підприємстві немає. При подальшому зверненні до УПФУ в Індустріальному районі м. Дніпропетровська отримав письмову відповідь № 1291/05/40 від 06 лютого 2015 року про відмову у призначенні пенсії з посиланням на те, що для підтвердження пільгового стажу надана вищезазначена довідка, у якій зазначено, що стаж роботи складає 9 років 2 місяці 18 днів.

Оскільки, вдповідач відмовляється перерахувати позивачеві стаж роботи та надати іншу, відповідну дійсним обставинам, пільгову довідку, позивач звернувшись до суду просив визнати наявність у нього необхідного стажу роботи, відпрацьованого у режимі роботи з повним робочим днем протягом 13 років 7 днів з 11 березня 1980 року по 18 березня 1993 року водієм автобусу міського автотранспорту пасажирських перевезень у відповідача ОСОБА_3 з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство № 11228», найменування якого зазнало змін, та у звязку з наявністю необхідного стажу права на пенсію за віком на пільгових умовах при досягненні ним 55 років. Крім того, просив зобовязати ОСОБА_3 з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство № 11228» видати уточнюючу довідку для нарахування і призначення Управлінням пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська позивачу пенсії за віком на пільгових умовах у звязку з напрацюванням позивачем 12,6 років стажу водія міського пасажирського автотранспорту (автобусу).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_3 з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11228» видати ОСОБА_2 уточнюючу довідку для підтвердження спеціального трудового стажу, передбачену п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, за якою включити до стажу роботи ОСОБА_2 повний робочий день на посаді водія міського пасажирського автотранспорту (автобуса) в тому числі період з 11 березня 1980 року по 29 грудня 1983 року.

У задоволені решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11228» на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 121 (сто двадцять одна) гривня 80 (вісімдесят) копійок.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати в частині відмови та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки вважає, що рішення першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки позивач з 01 серпня 1979 року був прийнятий слюсарем по ремонту автомобілів третього розряду до Дніпропетровського автотранспортного підприємства № 03122.

11 березня 1980 року ОСОБА_2 було переведено водієм третього класу на автобус за наказом № 41 від 11 березня 1980 року.

01 серпня 1983 року позивачеві була надана кваліфікація водія другого класу.

За наказом № 58-к від 18 березня 1993 року позивача було звільнено з того ж Дніпропетровського автотранспортного підприємства, яке на той час мало індекс 11228, за п. 5 ст. 36 КЗпП України за переведенням на інше підприємство.

З копії листа УПФУ в Індустріальному районі м. Дніпропетровська від 06 лютого 2015 року (а.с. 15) вбачається, що 26 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до підрозділу пенсійного фонду з заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах і у призначенні пенсії йому було відмовлено, оскільки за наданою ним довідкою на підтвердження пільгового стажу, пільговий стаж роботи останнього складає 9 років 2 місяці 18 днів.

Згідно п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній на час звернення позивача до підрозділу пенсійного фонду), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

Позивач вважає, що має право на пенсію за віком на пільгових умовах на підставі п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки на підприємстві відповідача ОСОБА_3 з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11228», яке є правонаступником Дніпропетровського автотранспортного підприємства № 11228, він пропрацював водієм автобуса на міських маршрутах більше ніж 12 років та 6 місяців.

Разом з тим, трудова книжка позивача не містить відомостей про те, що він працював водієм саме міського пасажирського транспорту (автобуса).

Як передбачено п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11228» була надана довідка, що уточнює особливий характер роботи або умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії № 189 від 01 квітня 2014 року (а.с. 13), за якою ОСОБА_2 працював в ТДВ «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 1228» повний робочий день водієм міського пасажирського автотранспорту (автобуса) з 11 березня 1980 року по 18 березня 1993 року. Стаж роботи в цій посаді складає 9 років 2 місяці 18 днів.

З довідок, наданих відповідачем на вимогу суду (а.с. 64, 126) вбачається, що відповідачем до пільгового стажу не включений період роботи позивача з 11 березня 1980 року по 29 грудня 1983 року. При цьому, відповідач письмово визнав той факт, що період роботи позивача з 11 березня 1980 року по 31 грудня 1980 року до довідки, як пільговий стаж, ними не включений помилково (а.с. 126).

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимоги в частині визнання наявності у позивача необхідного стажу роботи, відпрацьованого у режимі роботи з повним робочим днем протягом 13 років 7 днів з 11 березня 1980 року по 18 березня 1993 року водієм автобусу міського автотранспорту пасажирських перевезень у відповідача ОСОБА_3 з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство № 11228», та у звязку з наявністю необхідного стажу права на пенсію за віком на пільгових умовах при досягненні ним 55 років, суд першої інстанції виходив з наступного.

За ст. 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Відповідач - ОСОБА_3 з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство № 11228» не визначений законом як орган, що здійснює пенсійне забезпечення, і за таких обставин не є належним відповідачем за вимогами про визнання наявності у позивача необхідного пільгового стажу та визнання права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Вирішуючи позовні вимоги в частині зобовязання ТДВ «Дніпропетровське автотранспортне підприємство № 11228» видати уточнюючу довідку для нарахування і призначення Управлінням пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська позивачу пенсії за віком на пільгових умовах у звязку з напрацюванням позивачем 12,6 років стажу водія міського пасажирського автотранспорту (автобусу), суд першої інстанції, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховував правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові № 6-78цс13 від 25 грудня 2013 року, згідно якого відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

Оскільки, віднесення періоду роботи позивача на підприємстві відповідача з 30 грудня 1983 року по 18 березня 1993 року до пільгового стажу відповідачем не оспорюється, про що відповідачем і була видана уточнююча довідка на підтвердження пільгового стажу, відповідно, суд першої інстанції дійшов висновку, що право позивача у цій частині відповідачем не порушене, а тому не потребує судового захисту і позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Однак зазначив, що оскільки період роботи позивача з 11 березня 1980 року по 29 грудня 1983 року до пільгового стажу роботи відповідачем не включений, то відповідно у цій частині наявний спір, який і підлягає вирішенню у судовому порядку.

У обґрунтування не включення зазначеного стажу роботи до пільгового стажу позивача відповідачем доводилось відсутністю наказів про закріплення позивача за певними міськими маршрутами.

Судом першої інстанції, за наслідками повного дослідження здобутих у справі доказів, було зроблено вірний висновок про доведеність того факту, що позивач з 11 березня 1980 року по 29 грудня 1983 року працював на підприємстві відповідача повний робочий день на посаді водія міського пасажирського автотранспорту (автобуса).

Оскільки, відповідачем, безпідставно, відповідний стаж роботи позивача не включено до спеціального пільгового стажу під час видачі уточнюючої довідки, суд першої інстанції вірно прийшов висновку, що таке право підлягає судовому захисту.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача щодо визнання наявності у нього необхідного стажу роботи, відпрацьованого у режимі роботи з повним робочим днем протягом 13 років 7 днів з 11 березня 1980 року по 18 березня 1993 року водієм автобусу міського автотранспорту пасажирських перевезень у відповідача ОСОБА_3 з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство № 11228», найменування якого зазнало змін, та у звязку з наявністю необхідного стажу права на пенсію за віком на пільгових умовах при досягненні ним 55 років, суд першої інстанції виходив з наступного. Так, зазначав, що керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-32цс13 від 12 червня 2013 року, згідно якого, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Суд вважав, що ефективним захистом порушеного права позивача є зобовязання відповідача видати нову уточнюючу довідку для підтвердження спеціального трудового стажу, до якого має бути додатково включений у якості спеціального пільгового стажу період роботи позивача з 11 березня 1980 року по 29 грудня 1983 року, який не був врахований таким під час видачі довідки № 189 від 01 квітня 2014 року. Та вважав, що зазначений спосіб захисту буде достатнім для подальшої реалізації прав позивача у підрозділі пенсійного фонду.

Колегія суддів вважає, що виходячи саме зі змісту заявлених вимог позивача до конкретного відповідача, а саме підприємства - працедавця, суд першої інстанції вірно дійшов висновку щодо відмови у їх задоволенні із зазначених вище правових підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 256 ЦПКта роз'яснень, даних у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 62 Закону України від 5 листопада 1991 р. N 1788 "Про пенсійне забезпечення"передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявності трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із Порядком підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637, установлення фактів наявності трудового стажу здійснюється органами ПФУ.

Відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 1 березня 2001 р. N 121, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначає пенсії та готує документи для їх виплати, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України. Діяльність Пенсійного фонду України спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра праці та соціальної політики України.

Вимоги позивача фактично зводяться до визнання незаконними дій суб'єкта владних повноважень, пов'язаних з не призначенням позивачу пенсії на пільгових умовах, однак відповідачем у справі визначено підприємство роботодавця.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивач не позбавлений права звернутись з відповідними вимогами до відповідного органу Пенсійного фонду України, а в разі відмовизвернутись до суду для вирішення спору в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

ОСОБА_4