Справа № 640/6806/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Вітковської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит», 3-я особа ТОВ "Компанія Гайтана" про стягнення коштів, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся у суд з позовом до відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит», 3-я особа ТОВ "Компанія Гайтана" про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 735863,63грн. та проценти за користування коштами в сумі 117163,60грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що між відповідачем та третьою особою був укладений кредитний договір. В забезпечення кредитного договору між позивачем та відповідачем був укладений договір поруки, який за судовим рішенням визнаний припиненим з 27.06.2008р. Позивач за період з 27.06.2008р. по 30.04.2009р. сплатив відповідачу за договором кредиту, як поручитель, кошти в сумі 735863,63 грн., які у відповідності до ст. 1214 ЦК України є безпідставно набутими відповідачем та підлягають поверненню. Також за період з 26.11.2013р. по 31.03.2015р. відповідач на підставі ст.ст.1057,1048 ЦК України повинен сплатити позивачу проценти за користування безпідставно набутими грошовими коштами в сумі 117163,60 грн.

Відповідач ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит», у судовому засіданні та у поданих запереченнях проти задоволення позову заперечував, зазначаючи, що позивачем не доведений розмір сплачених ним, як поручителем, коштів, а також за судовим рішенням договір поруки припинений з 26.12.2009р., а не з 27.06.2008р., як зазначає позивач.

3-я особа- ТОВ "Компанія Гайтана", підтримала позовні вимоги позивача.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Судом встановлено, що 27.11.2007 року між 3-ою особою та відповідачем був укладений кредитний договір №77-01-07 за умовами якого банком надаються позичальнику грошові кошти за умови їх повернення та сплати відсотків. В подальшому були укладені додаткові угоди до договору кредиту - №1 від 09.06.2008р., №2 від 27.06.2008р.

В забезпечення виконання зобов'язань третьої особи за кредитним договором №77-01-07 між позивачем та відповідачем був укладений договір поруки №77-01-07П від 27.11.2007 р. та додаткова угода №1 до нього від 27 червня 2008 року.

За умовами договору поруки поручитель зобовязався перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором №77-01-07. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник.

20.12.2012 р. Київським районним судом м. Харкова було прийняте рішення по справі № 2018/0745/2012 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі Філії «Слобожанське РУ»АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, третя особа ТОВ «Компанія Гайтана »про стягнення заборгованості та зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі Філії «Слобожанське РУ»АТ «Банк «Фінанси та Кредит», Третя особа ТОВ «Компанія Гайтана» про визнання правовідношення за договором поруки припиненим та відшкодування моральної шкоди.

Згідно вказаного рішення в задоволені позову банку відмовлено, зустрічний позов задоволено частково - визнано договір поруки, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі керуючого Філією «Слобожанське регіональне управління Відкритого товариства «Банк «Фінанси та Кредит»/ правонаступник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит »/ та ОСОБА_1 №77-01-07П від 27.11.2007 року - припиненим. Стягнуто з банку на корить ОСОБА_1 збитки пов'язані з витратами за надання юридичних послуг у сумі 8944 грн. 00 коп. та судові витрати у сумі 111 грн. 80 коп. В решті позову відмовлено.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 20.12.2012р. встановлено, що правовідношення за договором поруки №77-01-07П від 27 листопада 2007 року на момент укладання додаткової угоди №1 (від 27.06.2008р.) до неї були припинені згідно ч.1 статті 559 Цивільного кодексу України. Також у рішенні суду першої інстанції зазначено, що договір поруки також припинений на підставі ч.4 ст. 559 ЦПК України, у звязку із не предявленням банком вимоги до поручителя протягом 6 місяців з дня надіслання вимоги.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 26.11.2013р. рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2012 року змінено:

-в задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 збитків, пов'язаних з витратами за надання юридичних послуг у сумі 8944 грн. відмовлено.

-в інші її частині рішення суду І інстанції залишено без змін.

За положеннями ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Рішенням суду першої інстанції встановлено припинення поруки на підставі ч.1 , ч.4 ст. 559 ЦК України - у звязку із збільшенням зобовязань та спливу 6 місячного терміну предявлення вимоги до поручителя.

При цьому апеляційним судом рішення суду першої інстанції, в частині припинення договору поруки залишено без змін, тобто суд апеляційної інстанції залишив без змін норми матеріального права застосовані судом першої інстанції при визнанні правочину припиненим, визнавши правильним застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи, що судовим рішення, яке набрало законної сили встановлено, що договір поруки укладений між позивачем та відповідачем, в забезпечення кредитного договору №77-01-07 від 27.11.2007 року станом на 27.06.2008р., був припинений, вказані обставини доказуванню не підлягають.

З виписки по рахунку зі сплати кредиту та відсотків наданих банком вбачається, що позивачем як поручителем було здійснено погашення кредиту та відсотків : 27.06.2008р. 357500 грн., 29.08.2009р. 53984,15 грн., 28.10.2008р. -54485,27 грн.

Таким чином, судом встановлено, що починаючи з 27.06.2008р. позивачем, як поручителем, сплачено банку за кредитним договором №77-01-07 від 27.11.2007 року кошти в загальній сумі 465969,42 грн.

Сплата позивачем банку за кредитним договором №77-01-07 від 27.11.2007 року в сумі 269894,21 грн. позивачем не доведена. Посилання позивача на картки рахунків 611, 6859 ТОВ «Компанія Гайтана» , судом не приймається, оскільки вказані картки є звітністю бухгалтерського обліку, яка первинними документами не підтверджена.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України обєктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Враховуючи, що банк набув грошові кошти, належні позивачу в сумі 465969,42 грн. коли договір поруки вже був припинений, вказані кошти є безпідставно набутим майном та підлягають поверненню.

Відповідно до ч.3 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Стаття 536 ЦК України передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Зважаючи на те, що розмір процентів за користування банком належними позивачу грошовими коштами не встановлено договором поруки, укладеним між сторонами, та враховуючи позадоговірний характер спірних правовідносин сторін, що обумовлений припиненням договору поруки, суд вважає, що для визначення розміру процентів при вирішенні даного спору може бути застосована по аналогії закону норма ч.1 ст.1048 ЦК України, згідно якої у разі, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Адже, статтею 8 ЦК України передбачено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону), а в даному випадку подібність правовідносин полягає в користуванні чужими коштами (постанова ВСУ від 24.01.2006 у справі №14/130).

Застосування в даному випадку положень ст. 1057 ЦК України, суд не вбачає, оскільки укладений договір кредиту та в його забезпечення договір позики, не є комерційним кредитом.

Таким чином за період з 26.11.2013р. (з моменту набрання судового рішення чинності) по 31.03.2015р. (заявлено позивачем у позові ) розмір процентів за користування банком безпідставно набутими грошовими коштами в сумі 465969,42 грн. складає 74191,19 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому , суд зазначає, що стягненню на користь позивача підлягають кошти саме з відповідача юридичної особи, у відповідності до ст. 96 ЦК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на корить ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти та відсотки в загальній сумі 540160 грн. 61 коп., а також судовий збір в сумі 2313 грн. 81 коп.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом

десяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили, після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя Бородіна Н.М.