Провадження № 2/520/446/15
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого-судді: Маломуж А.І.;
за участю секретаря Месропянцевої О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-
08.08.2014 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до відповідача про поділ майна подружжя, зазначаючи, що 24 грудня 1985 року між нею та відповідачем по справі був укладений шлюб. 08.04.2014 року рішенням Київського районного суду м.Одеси шлюб розірвано. За час сумісного проживання ними було набуто право власності на наступне майно: земельна ділянка площею 491 кв.м., розташована за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.10.2001 року, будинок загальною площею 255,95 кв.м., що зведений на вищевказаній земельній ділянці, автомобіль НОМЕР_1 2007 року випуску. Враховуючи те, що позивачка є співвласником вищевказаного майна, вона просить визнати за нею право особистої власності на ? частину будинку, ? частину земельної ділянки та стягнути на її користь вартість ? частини автомобілю.
В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним, причини неявки судові невідомі.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити в повному обсязі.
Судом встановлені наступні фактичні обставини у справі.
24 грудня 1985 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Рішенням Київського районного суду м.Одеси шлюб розірвано.
Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині глави 8 щодо права спільної сумісної власності подружжя, здійснення останнім цього права, способів та порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.
Частиною 2 статті 60 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до статей 68, 69 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
За змістом частин 1, 2, 4, 5 статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди, присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України ) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.
Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12. 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Частиною 1статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Так в ході розгляду справи судом встановлено, що 26.10.2001 року, під час сумісного проживання, між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу майна, відповідно до якого останній придбав земельну ділянку площею 491 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1. В ході розгляду справи судом позивачем не надано було належних та допустимих доказів того, що на даний час вищевказане майно не перебуває в обтяженні та дійсно на даний час не змінився його власник.
Таким чином, суд, виносячи рішення про визнання права власності, без наявності оригіналів правовстановлюючих документів та відомостей про обтяження майна, може порушити права третіх осіб (наприклад, іпотекодержателів).
Крім того, 28.07.2004 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м.Одеси надано дозвіл на виконання будівельних робіт, а саме садового будинку на вищевказаній земельній ділянці. Однак, в ході розгляду справи судом, представником позивача не надано належних та допустимих доказів того, що вищевказаний будинок на даний час введено в експлуатацію та існують правовстановлюючі документи на вищевказане майно, а тому вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими.
Також, в ході розгляду справи судом встановлено, що 20 лютого 2007 року між Дочірнім підприємством ТОВ «Емералд», фірма «Емералд Моторс» та ОСОБА_2 було укладено контракт №07-23А, відповідно до якого продавець та зобов'язався поставити та передати, а покупець в особі ОСОБА_2 зобов'язався сплатити та прийняти один новий автомобіль марки BMW Е60/530xd LCI, 2007 року випуску. Однак, відповідно до заяви ОСОБА_1 від 25.05.2007 року вона надала згоду на передання вищевказаного майна під заставу. В ході розгляду справи судом, представник позивача вказував на те, що на даний час зобов'язання виконано, кредит погашено, однак доказів того судові не надано.
Будь-якої іншої інформації щодо вищевказаного майна представником позивача не надано. За недоведеністю заявленої вимоги в цій частині позову належить відмовити, як у безпідставній та необгрунтованій.
Також, судом неодноразово розяснювалося право позивачу на витребування інформації про обтяження рухомого та нерухомого майна, у разі наявності у нього складнощів у нього у витребуванні такої інформації самомтійно, проте представник позивача та позивач не заявляли клопотань в ході судових засідань.
Щодо витребовуваної інформації, відповідно до відповіді Реєстраційної служби ОМУЮ подання документів щодо витребування інформації подається особисто заявником, що було розяснено судом в ході судових засідань, оскільки відповідь на ухвалу суду направлену на адресу Реєстраційної служби ОМУЮ з заявкою не надано. Вищевказаним правом представник позивача та позивач не скористалися.
Також, в позовній заяві, позивачка просить стягнути вартість автомобілю BMW модель 630, проте відповідно до інформації, наданої УДАІ в Одеській області, на імя ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль марки BMW, модель 530.
Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.
На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати. За змістом зазначеної норми закону, враховуючи висновок суду про необхідність відмови у заявлених позовних вимогах, понесені судові витрати у справі належить залишити за позивачем у справі.
Керуючись ст. ст. 325, 376 ЦК України, ст. 152 ЖК України, ст. ст. 60, 68-71 СК України, ст. ст. 11, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд -
У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовити у повному обсязі.
Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення ухвали про залишення заяви без задоволення.

Суддя Маломуж А. І.

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ОДЕСИ

65080, м. Одеса, вул. Варненська, 3 «б»

телефон: 718-99-24

№ С-26

___________ 2015 року

вих..№____________

ОСОБА_1

АДРЕСА_2

ОСОБА_2

АДРЕСА_3

Київський районний суд м. Одеси надсилає на Вашу адресу заочне рішення суду від 10.03.2015 року.

Додаток: на ______ аркушах.

Суддя: А.І. Маломуж