УХВАЛА

20 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

Ситнік О.М., Червинської М.Є.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2014 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу - Глуховцева Наталія Володимирівна, Служба у справах дітей Московського районного управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з указаним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що 26 грудня 2007 року ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 уклали кредитний договір, за умовами якого банк надав ОСОБА_4 кредит в розмірі 2 644 000 дол. США на строк до 25 грудня 2012 року зі сплатою 12,5% річних за користування кредитними коштами. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 9 червня 2008 року ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 уклали договір іпотеки, за умовами якого передали в іпотеку банку належний їм на праві власності житловий будинок літ. «В-5» загальною площею 6 422,9 кв.м, житловою площею 2 856 кв.м, який складався з 125 квартир, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконав. 25 вересня 2009 року ОСОБА_3 придбала за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1. З урахуванням викладеного ПАТ АБ «Укргазбанк» просило суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 26 грудня 2007 року в розмірі 3 664 801,99 дол. США та 23 800 945 грн 13 коп. пені, звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_2, яка належить на праві власності ОСОБА_3

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 7 серпня 2014 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 у загальному розмірі 3 664 801,99 дол. США та 23 800 945,13 грн пені - звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2, яка належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, з початковою ціною продажу предмета іпотеки з прилюдних у розмірі 90% від вартості предмета іпотеки, визначеної суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції в частині початкової ціни продажу предмета іпотеки та способу реалізації предмета іпотеки змінено, ухвалено в цій частині нове рішення, яким встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2014 року ОСОБА_3 відмовлено у відкритті касаційного провадження у вказаній справі на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2014 року, з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, зокрема положень ч. 1 ст. 23 Закону України «Про іпотеку».

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, заявник наводить постанову Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року, прийняту при розгляді заяви про перегляд судових рішень з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року (із подальшими змінами) № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України», судовими рішеннями, на які заявник посилається на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, можуть бути рішення: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ; Вищого адміністративного суду України; Вищого господарського суду України; Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, ухвалених як судом касаційної інстанції; апеляційних судів загальної юрисдикції як судів касаційної інстанції у цивільних справах, яким право на перегляд у касаційному порядку було надано Законом «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій України» щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ» від 22 лютого 2007 року № 697-V.

Зазначений перелік таких судових рішень є вичерпним.

Таким чином, на зазначену постанову Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року не може здійснюватися посилання, як на підтвердження підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Також як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, заявник наводить рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

При постановленні ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2014 року, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо на момент переходу права власності на предмет іпотеки до нового власника запис про обтяження майна іпотекою виключено з Реєстру. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Разом із тим зі змісту судового рішення, на яке заявник посилається як на підставу перегляду судового рішення вбачається, неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яке полягає в тому, що в даному випадку суд виходив із того, що оскільки на момент переходу права власності на квартиру на підставі рішення суду договір іпотеки було визнано недійсним, відповідний запис був вилучений з Реєстру відомостей про обтяження майна іпотекою, а тому стаття 23 Закону до спірних правовідносин не застосовується.

Викладене свідчить про те, що має місце неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві доводи вказують на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, що згідно вимог ст. 355 ЦПК України є підставою для перегляду судових рішень.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вказана справа підлягає допуску до провадження.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,

у х в а л и л а:

Допустити справу позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу - Глуховцева Наталія Володимирівна, Служба у справах дітей Московського районного управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки до провадження Верховного Суду України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:В.А. Нагорняк
Т.О. Писана
О.М. Ситнік
М.Є. Червинська