АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/3758/14-ц Номер провадження 22-ц/786/3077/15Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І. С. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Гальонкіна С.А.,

суддів: Абрамова П.С., Лобова О.А.,

при секретарі: Гнатюк О.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання частини майна особистою приватною власністю одного з подружжя.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 11.09.2014 року звернулася до місцевого суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя, який в подальшому доповнила, та просила визнати за нею та відповідачем право власності по 1/2 частині на домоволодіння та земельну ділянку, що розташовані за адресою с. Божківське, вул. Зелена, 24, а також на автомобіль «Рута 20», д.н.з. НОМЕР_1.

ОСОБА_2 28.10.2014 року звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати 1/3 частину домоволодіння та 1/3 частину земельної ділянки за адресою с. Божківське, вул. Зелена, 24 особистою приватною власністю ОСОБА_2.

17 серпня 2015 року ОСОБА_5, представник позивача за довіреністю, надала суду письмову заяву, в якій просила позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання транспортного засобу «Рута 20», д.н.з. НОМЕР_2 спільною частковою власністю подружжя та визнання права власності за нею на 1/2 частину вказаного майна залишити без розгляду.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, які розташовані за адресою: с. Божківське, вул. Зелена, 24.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,25 га кадастровий номер 532408502:02:001:0169, розташованої за адресою: с. Божківське, вул. Зелена,24.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, які розташовані за адресою: с. Божківське, вул. Зелена, 24.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,25 га кадастровий номер 532408502:02:001:0169, розташованої за адресою : с. Божківське, вул. Зелена,24.

Поділено майно подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідно до Варіанту №1 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №17 від 26 червня 2015 року, наступним чином:

ОСОБА_3 виділено в натурі на 1/2 частину права власності на майно за адресою: с. Божківське, по вул. Зелена, 24 Полтавського району Полтавської області, а саме:

-в житловому будинку літ. «А-1» приміщення: тамбур І площею 2.50 м2, коридор 1-1 площею 12.10 м2, кімната 1-6 площею 17.20 м2, ванна 1-7 площею 2.20 м2, вбиральня 1-8 площею 1.30 м2. Площа за внутрішнім обміром складає: 35.30 м2 (2.50+12.10+17.20+2.20+1.30), на суму 34689 грн. (89719:91.3x35.30);

-мансарда житлова літ. «А1-1» в складі приміщення: кімната 1-9 площею 33.2 м2, на суму 20815.00 грн.. Загальною площею 68,50 м2, в т.ч. житлова 50,40 м2.

По іншим будівлям та спорудам ОСОБА_3 виділено наступне:

-погріб з шийкою літ. «Д» - 10837 грн.;

-сарай літ. «В» - 6641 грн.;

-сарай літ. «Г» - 2907 грн.;

-вбиральня літ. «г» - 446 грн.;

-1/2 частина свердловини, воріт №1,4 - 1140 грн. (2280x1/2);

-1/2 частина огорожі №2,3 - 4659 грн. (9318x1/2).

ОСОБА_3 виділені будівлі та споруди на суму 82134.00 грн. (34689+20815+10837+6641+2907+446+1140+4659), що менше на 465 грн. (165198x1/2- 82134);

ОСОБА_3 виділено в користування земельну ділянку загальною площею 1250 кв.м.(833.5+833x1/2):

-безпосередньо виділено відокремлену частину ділянки площею 833.5 кв.м.;

-1/2 площі загального користування - 416.5 (833/2) кв.м.

ОСОБА_2 виділено в натурі на 1/2 частину права власності на майно за адресою: с. Божківське, по вул. Зелена, 24 Полтавського району Полтавської області, а саме:

-в житловому будинку літ. «А-1» приміщення: гараж II площею 23.90 м2, кухня 1-2 площею 8.60 м2, столова 1-3 площею 9.50 м2, коридор 1-4 площею 3.00 м2, кімната 1-5 площею 11.00 м2. Площа за внутрішнім обміром складає: 56.00 м2 (23.90+8.60+9.50+3.00+11.00), на суму 55030.00 грн. (89719:91.3x56.00);

-тамбур літ. «а» в складі приміщення: тамбур III площею 3.00 м2, на суму 4146 грн.. Загальна площа 59,00 м2,в т.ч. житлова 11 м2.

По іншим будівлям та спорудам ОСОБА_2 виділено наступне:

-погріб з шийкою літ. «Е» - 5633 грн.;

-веранда літ. «б» -1123 грн.;

-навіс літ. «а1» - 1388 грн.;

-літня кухня літ. «Б» - 9945 грн.;

-1/2 частина свердловини, воріт №1,4 - 1140 грн. (2280x1/2);

-1/2 частина огорожі №2,3 - 4659 грн. (9318x1/2).

Другому співвласнику виділені будівлі та споруди на суму 83064 грн. (55030+4146+5633+1123+1388+9945+1140+4659), що більше на 465 грн. (165198x1/2-83064).

Різниця часток при такому розподілі будівель буде складати 465 грн.

При такому розподілу будівель, реальними частками співвласників будуть:

- у першого співвласника ОСОБА_3 - 1/2 (82134/165198);

- у другого співвласника ОСОБА_2 - 1/2 (83064/165198).

Розяснено, що для виконання даного варіанту поділу, необхідно здійснити наступні переобладнання в будинку, а саме:

Закласти отвори із: коридору 1-1 площею 12.1 м2 в столову 1-3 площею 9.5 м2 та коридор 1-4 площею 3.0 м2.

Улаштувати перегородку з дверним отвором в столовій 1-3 площею 9.5 м2, розділивши дане приміщення на два: площею 3.8 м2, яке використовувати як санвузол та 5.7 м2, яке використовувати як коридор.

Розібрати перегородку з дверним отвором між коридором 1-4 площею 3.0 м2 та кімнатою 1-5 площею 11.0 м2, для збільшення кімнати до 15м2, посиливши місце розбирання перегородки металоконструкціями.

Переобладнати кімнату 1-6 площею 17.2 м2 під кухню-їдальню.

Інженерні мережі водопостачання, каналізації та газопостачання залишити в спільному користуванні.

Забезпечити розділені частини самостійним інженерними мережами опалення та електропостачання.

Переобладнання необхідно робити відповідно до вимог ДБН А.3.1-5-2009 «Організація будівельного виробництва» і «Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт».

Земельну ділянку площею 833 m2 (на плані зафарбовано в жовтий колір), надано в спільне користування між двома співвласниками порівну, згідно частини 2 ст.372 ЦКУ і частини 5 ст. 89 ЗКУ, відповідно до Варіанту розподілі №1, а саме:

ОСОБА_3 виділено в користування земельну ділянку загальною площею 1250 кв.м.(833.5+833x1/2):

- безпосередньо виділено відокремлену частину ділянки площею 833.5 кв.м.;

- 1/2 площі загального користування - 416.5 (833/2) кв.м.

ОСОБА_2 виділено в користування земельну ділянку загальною площею 1250 кв.м.(833.5+833x1/2):

-безпосередньо виділено відокремлену частину ділянки площею 833.5 кв.м.;

- 1/2 площі загального користування - 416.5 (833/2) кв.м.

Першому співвласнику ОСОБА_3 виділено земельну ділянку площею 833.5 m2 (на плані зафарбовано в синій колір). Земельна ділянка розміщена під частиною житлового будинку літ. «А-1», погрібом з шийкою літ. «Д», сараєм літ. «В», сараєм літ. «Г», вбиральнею літ. «г» та вільною від забудови і описується наступними межами: з боку земель сільської ради (вул. Зелена) довжина межової лінії складає: 13,32м; 11,77м.; з боку земельної ділянки гр. ОСОБА_6 довжина межової лінії складає 9.06м., 29.95м; з боку земель гр. ОСОБА_7 довжина межової лінії складає 10.38м.; з боку земель Надержинщинської сільської ради довжина межової лінії складає 17.21м; з боку земельної ділянки, що пропонується другому співвласнику довжина межової лінії складає 13.07м., 31.07м; з боку земельної ділянки спільного користування довжина межової лінії складає 8.38м., 16.74м., 2.42м..

Другому співвласнику ОСОБА_2 виділено земельну ділянку площею 833.5 m2 (на плані зафарбовано в червоний колір). Земельна ділянка розміщена під частиною житлового будинку літ. «А-1», погрібом з шийкою літ. «Е», літньою кухнею літ. «Б,б» та вільною від забудови і описується наступними межами: з боку земельної ділянки гр. ОСОБА_6 довжина межової лінії складає 9.05м.; з боку земель гр. ОСОБА_7 довжина межової лінії складає 13.90м; з боку земель Надержинщинської сільської ради довжина межової лінії складає 18.61м, 2.30м, 16.12м; з боку земельної ділянки, що пропонується першому співвласнику довжина межової лінії складає 13.07м., 31.07м; з боку земельної ділянки спільного користування довжина межової лінії складає 19.35м., 12.84м, 8.72м.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 017,64 грн.

Достягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 761,74 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання частини майна особистою приватною власністю одного з подружжя відмовлено за недоведеністю.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2015 року виправлено допущені описки в рішенні суду від 17 серпня 2015 року, а саме:

-у вступній частині та 29,30 абзацах резолютивної частини рішення вказано вірно прізвище сторін «Потребич» замість помилково вказаного «Потреби»;

-у 30 абзаці резолютивної частини рішення вказано вірно «судовий збір в розмірі 764,74 грн.» замість помилково вказаного «судовий збір в розмірі 761.74 грн.».

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя в частині вимог щодо визнання транспортного засобу «Рута 20», д.н.з. НОМЕР_1 спільною частковою власністю подружжя та визнання права власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину транспортного засобу залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а первісні позовні вимоги задовольнити частково: визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину спірного домоволодіння. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з підстав, визначених п. 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин.

Задовольняючи частково первісний позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що спірне майно подружжя було набуте за період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягає поділу між сторонами в рівних частках. Визнавши право власності за кожним із подружжя по 1/2 частині, здійснив розподіл даного майна в натурі на підставі варіанту № 1 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №17 від 26 червня 2015 року. При цьому, відмовив в задоволенні позовної вимоги про припинення права спільної сумісної власності, в звязку з тим, що в судовому засіданні не було надано документів, які б підтверджували те, що вказане майно визначене як спільна сумісна власність.

В задоволенні зустрічного позову про визнання 1/3 частини домоволодіння та 1/3 частини земельної ділянки за адресою с. Божківське, вул. Зелена, 24 особистою приватною власністю ОСОБА_2 відмовлено за недоведеністю.

Однак з такими висновками місцевого суду колегія суддів в повній мірі не погоджується, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно було встановлено судом першої інстанції, 07 червня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище Лизогуб) уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.11). Від вказаного шлюбу у сторін народились діти: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, 17.04.2012р.н., що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 8, 9).

Згідно договору купівлі-продажу від 29 травня 2013 року, продавець ОСОБА_7 та покупець ОСОБА_2 домовились про те, що продавець передав, а покупець прийняв у власність приватизовану земельну ділянку площею 0.25 га передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: с. Божківське Полтавського району та області з кадастровим номером :02:001:0169 за плату в розмірі 65300 грн. (а.с.15).

Окрім того, 29 травня 2013 року ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) уклали договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: с. Божківське, вул. Зелена, 24 Полтавського району Полтавської області за плату в розмірі 68900,00грн. (а.с. 53).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції невірно дано оцінку редакції п. 6 та п. 11 вказаних вище договорів купівлі-продажу (а.с.15,53) та безпідставно зазначено, що згода на укладення цих договорів надавалася подружжям покупця, тоді як нотаріусом було засвідчено про надання згоди подружжям продавця.

Згідно довідки № 778 від 02.10.2014р. виданої Надержинщинською сільською радою Полтавського району Полтавської області, судом встановлено, що за адресою: с. Божківське, вул. Зелена, 24 Полтавського району Полтавської області зареєстровані та проживають: - ОСОБА_2 власник; - ОСОБА_10 батько; - ОСОБА_11 мати; - ОСОБА_3 дружина; - ОСОБА_8 син, ІНФОРМАЦІЯ_2; - ОСОБА_9 син, ІНФОРМАЦІЯ_3

Під час розгляду справи, сторонами не заперечувалося, що позивач, в звязку з неможливістю проживати однією сімєю з ОСОБА_2 була змушена з дітьми залишити свій будинок за адресою: с. Божківське, вул. Зелена, 24 Полтавського району Полтавської області та тимчасово переїхала проживати до ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (п.3 ч.1 ст. 57 СК України).

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю (ч. 7 ст. 57 СК України).

Звертаючись із зустрічним позовом, ОСОБА_2 обґрунтовував свої вимоги тим, що 1/3 частина майна, яке розташоване за адресою: с. Божківське, вул. Зелена, 24 Полтавського району Полтавської області була придбана за особисті кошти його батьків, які продали свій будинок та переїхали жити до них з дружиною та дітьми.

Позивачем не заперечується факт того, що після придбання домоволодіння, батьки чоловіка переїхали жити до них та періодично надавали кошти, які витрачалися на проведення ремонтних робіт в будинку та будівництво гаражу вже після придбання домоволодіння. При цьому, позивач наполягала на тому, що розрахунок з ОСОБА_7 подружжям було остаточно проведено до оформлення договорів купівлі-продажу. Спірне нерухоме майно було придбано лише за спільні кошти подружжя, які вони тривалий час накопичували з 2006 року.

Колегія суддів критично відноситься до твердження відповідача про те, що на придбання будинку та земельної ділянки в травні 2013 року його батьками було надано 52000 грн., оскільки належними та допустимим доказами ці обставини не підтверджені.

Надавши оцінку встановленим по справі фактичним обставинам, наявним в справі доказам та показам свідків, колегія суддів звертає увагу на те, що при посвідченні договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.05.2013 року нотаріусом в п. 3 зазначено, що продаж вчинено за 65300 грн., які покупець сплатив повністю продавцеві під час підписання цього договору. Своїми підписами під цим договором сторони стверджують факт повного розрахунку, передачі майна та відсутність один до одного будь-яких претензій щодо виконання зобовязань за цим договором (а.с.15).

Відповідно до п. 2 договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями від 29.05.2013 року вбачається, що продаж будинку вчинено за ціною 68900 грн., своїми підписами під цим договором сторони стверджують про відсутність один до одного будь-яких претензій щодо виконання зобовязань за цим договором (а.с.53).

Таким чином, нотаріусом під час посвідчення договорів купівлі-продажу земельної ділянки та домоволодіння не зроблено будь-яких застережень щодо часткового розрахунку між сторонами правочину та їх зобовязань в подальшому у визначений строк провести повний розрахунок.

Покази свідків не спростовують достовірності відомостей, зазначених нотаріусом під час посвідчення договорів купівлі-продажу 29 травня 2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що батьки відповідача продали свій будинок та земельну ділянку пізніше ніж сторони придбали спірне майно, що підтверджується договором купівлі-продажу від 29.08.2014р. (а.с.37,147). При цьому, вбачається, що за продаж майна батьки отримали загалом 30554 грн., що в свою чергу не підтверджує твердження відповідача про те, що після продажу свого будинку і земельної ділянки батьки надали йому 52000 грн.

Будь-яких інших беззаперечних доказів на підтвердження заявлених зустрічних позовних вимог відповідачем не надано.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України).

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що відповідачем не доведено, що 1/3 частина спірного домоволодіння та земельної ділянки належить йому на праві особистої приватної власності.

Тому, доводи апеляційної скарги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а фактично зводяться до переоцінки доказів.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-71 СК України та ст. 372 ЦК України .

Відповідно до вимог ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо визнання права власності на домоволодіння та земельну ділянку в річних частках по 1/2 частині за кожним із сторін є вірними та такими, що зроблені внаслідок правильної оцінки фактичних обставин по справі у відповідності до норм матеріального права.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції за клопотанням представника позивача була проведена судова будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 17 від 26 червня 2015 року, експертом визначено два можливі варіанти розподілу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки. Місцевий суд прийшов до висновку про необхідність реального розподілу відповідно до варіанту № 1.

В доводах апеляційної скарги, ОСОБА_2 вказує, що, якщо суд все таки дійде висновку про поділ майна по 1/2 частині кожному, то буде доцільно і вірно здійснити даний поділ згідно варіанту № 2. Ці доводи обґрунтовує тим, що за варіантом № 1 житлова площа в частині, яка йому виділяється становить 11 кв.м. При цьому, апелянт не обґрунтовує в чому саме полягає доцільність здійснення розподілу за варіантом № 2 та не вказує яку саме частину за цим варіантом він бажає виділити йому.

Надаючи оцінку цим доводам, колегія суддів, дослідивши висновок експерта, звертає увагу на те, що, як в першому варіанті, так і в другому варіанті розподілу житлового будинку визначається, що одному із співвласників виділяється житлова площа в розмірі 11кв.м. При цьому, кожен із цих варіантів передбачає здійснення цим співвласником певних переобладнань з метою збільшення житлової площі.

Другому із співвласників пропонується виділити частину, в якій житлова площа становить 50,4 кв.м. та 50,2 кв.м. (відповідно до кожного із варіантів). Разом з тим, цьому співвласнику також пропонується здійснити певні переобладнання із житлової кімнати в нежитлову, які в свою чергу в подальшому зменшують розмір його житлової площі.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до варіанту № 1 різниця між вартістю будівель і споруд становить 465 грн., а по варіанту № 2 ця різниця складає 7823 грн., тобто за варіантом № 1 відхилення від ідеальної долі часток є найбільш незначним.

Враховуючи наведене, а також те, що разом із позивачем проживає двоє малолітніх дітей, виходячи із засад розумності і справедливості, колегія суддів погоджується з обраним судом першої інстанції варіантом розподілу будинку та вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині не підлягають задоволенню.

Оскільки, експертом у своєму висновку було застережено, що переобладнання необхідно робити відповідно до вимог ДБН А.3.1-5-2009 «Організація будівельного виробництва» і «Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт», колегією суддів апеляційного суду було розяснено сторонам про необхідність здійснення погодження у контролюючих органах можливих варіантів розподілу спірного домоволодіння та земельної ділянки, які зазначені у висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 17 від 26 червня 2015 року та отримання дозволу на здійснення переобладнань в будинку та влаштування самостійних інженерних мереж опалення і електропостачання.

Згідно наданої апеляційному суду відповіді від 17 листопада 2015 року за № 543/01-34, сектор містобудування та архітектури Полтавської районної державної адміністрації погоджує запропоновані варіанти розподілу відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 17 від 26.06.2015р. (а.с.240).

Відділ Держгеокадастру у Полтавському районі Полтавської області немає заперечень щодо розподілу земельної ділянки в с. Божківське, вул. Зелена, 24 Полтавського району Полтавської області, що підтверджується повідомленням від 24 листопада 2015 року № 0-28-0.3-3947/2-15 (а.с.239).

Відповідно до запропонованого експертом варіанту розподілу вбачається, що переобладнання приміщень в будинку не потребує втручання в несучі конструкції будинку, а інженерні мережі водопостачання, каналізації та газопостачання пропонується залишити в спільному користуванні.

На момент виникнення спірних правовідносин (вересень 2014 року), ст. 152 ЖК України передбачала необхідність отримання дозволу виконавчого комітету місцевої ради на перепланування чи переобладнання будинку.

Разом з тим, Законом України № 191- VIII від 12.02.2015 року, який набрав чинності 05.04.2015 року, статтю 152 ЖК України викладено в новій редакції, відповідно до якої, виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення обєкта в експлуатацію не потребується.

Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів прийшла до висновку про те, що переобладнання та перепланування житлового будинку не передбачають втручання в несучі конструкції та інженерні системи загального користування, а тому відповідно до норм діючого законодавства на момент розгляду справи проведення цих переобладнань не потребує отримання окремих дозволів.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до варіанту № 1, згідно з яким здійснено реальний розподіл домоволодіння, ОСОБА_2 виділено частку із незначним відхиленням від ідеальної долі, яка більша по вартості на 465 грн. від частки, що виділена ОСОБА_3

Здійснивши розподіл домоволодіння в натурі, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що, якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у звязку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток із присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась (п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»).

Оскільки розмір компенсації є незначним, таким що не тягне за собою зміну часток, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання присудження грошової компенсації ОСОБА_3 в сумі 465 грн.без зміни ідеальних часток сторін.

Також слід зазначити, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд зясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвіря тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. При предявленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Саме такі розяснення викладені в п. 19 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004р. (зі змінами і доповненнями) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».

Колегія суддів вважає, що при вирішенні спору по суті місцевим судом допущено порушення норм матеріального права, так як виділивши в користування кожному із співвласників певну частину земельної ділянки, суд безпідставно здійснив розподіл тієї частини земельної ділянки, яка повинна залишатися в спільному користуванні без визначення конкретних меж такого користування, оскільки порядок користування цією частиною земельної ділянки нерозривно повязаний з визначенням порядку користування всією земельною ділянкою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що враховуючи розташування обєктів нерухомості, які виділені в натурі сторонам у відповідних частках згідно варіанту № 1 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №17 від 26 червня 2015 року, земельну ділянку неможливо розподілити таким чином, щоб земельна ділянка, яка повинна залишитися в спільному користуванні (833 кв.м.) також була порівну розподілена між співвласниками.

Таким чином, місцевий суд, не врахував фактичних обставин по справі та розяснень п. 19 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 р. в цій частині, а тому прийшов до помилкового висновку, реально розподіливши кожному із співвласників по 416,5 кв.м. земельної ділянки, яка повинна бути залишена в спільному користуванні та приєднав кожному із співвласників цю частину земельної ділянки до площі земельної ділянки, яка виділяється в натурі кожному із співвласників.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині виділу в користування в натурі частки земельної ділянки кожному із співвласників підлягає скасуванню з постановленням нового рішення в цій частині.

Окрім того, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовної вимоги про припинення права спільної сумісної власності подружжя на придбане в шлюбі майно.

Відмовляючи в задоволенні цієї позовної вимоги місцевий суд виходив з того, що в судовому засіданні не було надано документів, які б підтверджували те, що вказане майно визначене як спільна сумісна власність.

Такі висновки суду не відповідають, як встановленим по справі фактичним обставинам, так і нормам матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Способи та порядок поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя визначені ст. 71 СК України.

Враховуючи особливості права власності подружжя, що регулюється спеціальними нормами Сімейного кодексу України, документальне оформлення права власності на одного із подружжя на нерухоме майно, придбане в шлюбі, не вказує на те, що таке майно не має режиму спільної сумісної власності.

При розгляді справи, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, відповідно до ст. 60 СК України, так як було набуто за час шлюбу та здійснив його розподіл в рівних частках, визнавши за кожним із подружжям право власності по 1/2 частині.

Разом з тим, суд не звернув уваги на те, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими, як ст.ст. 69-71 СК України, так і ст. 372 ЦК України. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України).

Колегія суддів вважає, що, виділивши частки подружжя із права спільної сумісної власності, суд першої інстанції безпідставно залишив спірне майно в режимі спільної сумісної власності, що вказує на суперечливість висновків суду.

Таким чином, рішення суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про припинення права спільної сумісної власності подружжя також підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення цієї позовної вимоги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п. 3, 4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про припинення права спільної сумісної власності та в частині виділу в користування в натурі частки земельної ділянки кожному із співвласників скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані за адресою: с. Божківське, вул. Зелена, 24 та земельну ділянку площею 0,25 га. кадастровий номер 532408502:02:001:0169 за адресою: с. Божківське, вул. Зелена,24.

ОСОБА_3 виділити земельну ділянку площею 833.5 m2 (на плані зафарбовано в синій колір). Земельна ділянка розміщена під частиною житлового будинку літ. «А-1», погрібом з шийкою літ. «Д», сараєм літ. «В», сараєм літ. «Г», вбиральнею літ. «г» та вільною від забудови і описується наступними межами: з боку земель сільської ради (вул. Зелена) довжина межової лінії складає: 13,32м; 11,77м.; з боку земельної ділянки гр. ОСОБА_6 довжина межової лінії складає 9.06м., 29.95м; з боку земель гр. ОСОБА_7 довжина межової лінії складає 10.38м.; з боку земель Надержинщинської сільської ради довжина межової лінії складає 17.21м; з боку земельної ділянки, що пропонується другому співвласнику довжина межової лінії складає 13.07м., 31.07м; з боку земельної ділянки спільного користування довжина межової лінії складає 8.38м., 16.74м., 2.42м.

ОСОБА_2 виділити земельну ділянку площею 833.5 m2 (на плані зафарбовано в червоний колір). Земельна ділянка розміщена під частиною житлового будинку літ. «А-1», погрібом з шийкою літ. «Е», літньою кухнею літ. «Б,б» та вільною від забудови і описується наступними межами: з боку земельної ділянки гр. ОСОБА_6 довжина межової лінії складає 9.05м.; з боку земель гр. ОСОБА_7 довжина межової лінії складає 13.90м; з боку земель Надержинщинської сільської ради довжина межової лінії складає 18.61м, 2.30м, 16.12м; з боку земельної ділянки, що пропонується першому співвласнику довжина межової лінії складає 13.07м., 31.07м; з боку земельної ділянки спільного користування довжина межової лінії складає 19.35м., 12.84м, 8.72м.

Земельну ділянку площею 833 кв.м., що зафарбована на схемі варіанту № 1 (додаток №2 до висновку №17 від 26.06.2015 року) в жовтий колір, залишити в спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Доповнити резолютивну частину рішення абзацем наступного змісту:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 465 грн., як компенсацію вартості виділеної частки домоволодіння.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_12

(підпис) ОСОБА_13

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1