АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1847/15 Справа № 200/2169/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Кудрявцева Т. О. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

04 березня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2014 року, по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Дніпропетровська міська рада, Управління Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру», Управління Дерземагенства у м. Дніпропетровську, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання недійсним та скасування Державного акту про право приватної власності на землю, скасування державної реєстрації земельної ділянки та запису в поземельній книзі, припинення права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та після уточнення своїх вимог просила визнати недійсним та скасувати державний акт на землю виданий на ім'я ОСОБА_3, скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, скасувати запис в Поземельній книзі та припинити право власності ОСОБА_3 на цю земельну ділянку /а.с. 2-5, 24-27, 91-94/.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено /а.с. 212-217/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с. 224-231/.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, шляхом застосування передбачених законом способів.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 ЗК України державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 30.09.1998 року ОСОБА_2 отримала у дар незакінчений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1, відсоток готовності 66,4% /а.с. 6/.

05.07.2001 року ОСОБА_2 отримала реєстраційне посвідчення на домоволодіння, яке видано ДБТІ та записано в реєстрову книгу № 638 за реєстровим № 3284-24 /а.с. 7/.

Будинок позивача межує з житловим будинком АДРЕСА_2, та належить ОСОБА_3 Між сторонами склалися неприязні стосунки.

Згідно сематичних даних державного земельного кадастру ОСОБА_2 є землекористувачем земельної ділянки по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0267 га, кадастровий № :02:286:0046, а ОСОБА_3 власник земельної ділянки площею 0,0607 га, кадастровий № : 02: 286: 0014 /а.с. 8/.

Як вбачається з листа Головного управління Держкомзему у Дніпропетровській області від 25.03.2011 року, ОСОБА_2 використовує під фактичне розміщення приватного домоволодіння земельну ділянку площею 0,039 га, з яких на підставі рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів № 977 від 16.12.1994 року під домоволодіння АДРЕСА_1 було виділено земельну ділянку площею 0,0257 кв. метри, а земельна ділянка площею 0,0123 га занята нею самовільно /а.с. 123/.

Відповідачу ОСОБА_3 рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 343 від 19.02.1998 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0613 га за адресою АДРЕСА_2.

Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 479 від 22.03.1999 року у зв'язку з уточненням розміру земельних ділянок, їх юридичних адрес, прізвищ власників, вищевказане рішення було визнано таким, що втратило чинність стосовно осіб, які вказані в додатку до рішення № 479 від 22.03.1999 року, в тому числі і відносно ОСОБА_3, та передано їй у власність 0,0607 га.

28.04.1999 року їй видано державний акт, та зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 023071 /а.с. 16/.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.09.2011 року, за позовом ОСОБА_3, визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 479 від 22.03.1999 року в частині передачі ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки площею 0,06067 га, відповідно до п. 30 Додатку до рішення № 479 від 22.03.1999 року /а.с. 10-13/.

Ухвалою Вищого адміністративного Суду України від 07.02.2013 року ця постанова залишена в силі /а.с. 14-15/.

ОСОБА_2, звертаючись до суду, просила визнати недійсним та скасувати державний акт на землю виданий на ім'я ОСОБА_3, скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, скасувати запис в поземельній книзі та припинити право власності ОСОБА_3 на цю земельну ділянку з тих підстав, що ОСОБА_3 самочинно прибудувавши до стіни належного ОСОБА_2 будинку гараж намагається його узаконити, посилаючись на державний акт на право власності на землю, який є недійсним.

15.11.2011 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська постановлено рішення, яке залишено без змін Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.06.2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та визнання незаконним рішення, яким встановлено, що ОСОБА_2 отримала в дар незакінчений будівництвом житловий будинок, будівництво якого закінчила, однак право власності на нього не отримала. Також судом встановлено, що ОСОБА_2 самовільно порушила проектне розміщення будинку та зайняла земельну ділянку площею 361,8 кв. метри замість виділених їй 257 кв. метри, самовільно зайнявши земельну ділянку площею 113 кв. метри, та те, що самочинне будівництво не є об'єктом права захисту /а.с. 154-158, 159-162/.

При вищенаведених обставинах справи, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, через те, що нею не надано доказів порушення відповідачем її прав та законних інтересів.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданих нею доказів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Щодо посилань ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.09.2011 року, визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 479 від 22.03.1999 року в частині передачі ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки площею 0,06067 га, відповідно до п. 30 Додатку до рішення № 479 від 22.03.1999 року, а тому необхідно скасувати і державний акт на землю, через те, що наявність у відповідача державного акту на землю порушує її право власності на земельну ділянку та позбавляє можливості здійснити державну реєстрацію права власності на даний об'єкт нерухомості, так як включає в себе частину земельної ділянки, яку передано у її власність, то з ним погодитися неможна, так як вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.