АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №643/4838/14-ц Головуючий 1 інст. - Поліщук Т.В.
Провадження № 22ц/790/568/15 Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія:відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О.А., Кіся П.В.,

за участю секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до слідчого прокуратури м. Харкова Калини Олексія Леонідовича, Прокуратури Харківської області про визнання дії незаконними, відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури Харківської області, та стягнення моральної шкоди, третя особа: Головне управління Державного Казначейства України в Харківській області, -

встановила:

03 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до слідчого прокуратури м. Харкова Калини Олексія Леонідовича, Прокуратури Харківської області, в остаточній редакції якого просить визнати дії слідчого Калини О.Л. та прокуратури Харківської області, щодо позбавлення позивача громадських прав, передбачених Конституцією України на протязі з 17.12.2013 року по 16.07.2014 року, шляхом неповернення позивачу паспорта громадянина України та речей - незаконними. Винести постанову, згідно якої зобов'язати прокурора Харківської області повернути йому речі, вилучені у позивача 31.08.2010 року перераховані у позовній заяві. Стягнути з прокуратури Харківської області спричинену ОСОБА_1 діями слідчого прокуратури м. Харкова Калиною О.Л. та прокуратури Харківської області матеріалу шкоду у сумі 3000,00 грн. Стягнути з прокуратури Харківської області 2000,00 грн. витрати на правову допомогу, щодо відновлення порушених прав позивача.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07.11.2014 року провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до слідчого прокуратури м. Харкова, Прокуратури Харківської області Калини Олексія Леонідовича, третя особа - Головне Управління Державного Казначейства України в Харківській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури Харківської області, зобов'язати вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, в частині позовних вимог про винесення постанови, згідно якої зобов'язати прокурора Харківської області повернути йому речі, вилучені у позивача 31.08.2010 року перераховані у позовній заяві закрито.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 31.08.2010 року при обшуку в нього були вилучені речі, зазначені в уточненій позовній заяві, які до теперішнього часу позивачу не повернуті.

26.02.2014 року на особистому прийомі в прокуратурі Харківської області зареєстровано звернення позивача з питання відновлення його конституційних прав.

На протязі місяця, починаючи з 26.02.2014 року позивач неодноразово приїздив до прокуратури Харківської області, де йому не було повернуто належних йому речей і документів, внаслідок чого останній звернувся з заявами відносно виконавця ОСОБА_3 та її керівників.

До теперішнього часу ніякої відповіді позивач не отримав, документи та речі йому не повернуто.

03.04.2014 року на особистому прийомі у голови Московського суду ОСОБА_4 позивачу повідомлено, що видати паспорт громадянина України в суді Московського району м. Харкова не можна, оскільки таке рішення буде приймати слідчий, який його вилучав.

При приєднанні паспорта громадянина України до матеріалів кримінальної справи слідчим Калиною О.Л. не складено жодного процесуального документа.

Позивач вважає, що безпідставними та протиправними діями слідчого прокуратури м. Харкова Калиною О.Л., було порушено його законні права та інтереси, що полягають у незаконному обмеженні його права користуватись особистими речами, а також права на труд, отримання пенсії, звертання до суду, громадянських прав, оскільки у нього відсутні будь-які документи, які б могли посвідчити його особу. Після звільнення з-під варти позивача на протязі 6 місяців не повертали паспорт громадянина України, що є протизаконним.

Прокуратура Харківської області, ігноруючи вимоги законодавства України, не розглянула звернення позивача у місячний термін, у зв'язку з чим останній звернувся до суду.

Своїми незаконними діями слідчий прокуратури м. Харкова Калина О.Л., спричинив позивачу матеріальну та моральну шкоду яка виражається в тому, що він, без будь яких на те правових підстав, вимушений відновлювати свої порушені права та інтереси та зайво хвилюватися з цього приводу.

Зазначає, що розрахунок матеріальних збитків відповідає потребам позивача у пересуванні містом, оскільки позивач є пенсіонером і у нього пільгове пересування на суспільному транспорті. Не маючи паспорта громадянина України він не може отримати посвідчення пенсіонера, на підставі якого міг би безкоштовно пересуватись містом. У зв'язку з чим на відновлення прав вимушений був витратити 112 гривень на проїзд до прокуратури Харківської області, та до суду.

Протиправними діями прокуратури Харківської області його здоров'ю :причинено значної шкоди, тому що весь період намагання поновити своїх порушених прав було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями.

Внаслідок протиправних дій відповідача позивачу завдано моральні страждання, які призвели до позбавлення можливостей позивачем реалізації своїх звичок і бажань, які міг би реалізувати не витрачаючи часу на підготовку заяв, звернень, скарг та судового позову, відвідування прокуратури, суду.

У зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, додатково зазначив, що 11.07.2014 усі вказані у позовній заяві документи йому повернуто. 16.07.2014 та 17.07.2014 йому та ОСОБА_5 повернуті деякі документи, речі та предмети, які не є джерелом доказів у кримінальному провадженні, про що останніми складені розписки.

Представник відповідача прокуратури Харківської області, Крупська К.М. в судовому засіданні заперечувала проти позову, надала суду письмові заперечення (а.с. 164-167). Зазначаючи, що на даний час досудове розслідування у кримінальних провадженнях №№ 0000242 та 0000369 тривають. Також в ЄРДР внесена заява позивача щодо втрати членами слідчої групи речей, що належали ОСОБА_1, вилучених в ході досудового розслідування кримінальної справи № 17100039. Оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні у якому позивач є підозрюваним триває, підстави для задоволення його позовних вимог в рамках цивільного судочинства відсутні (а.с. 168-169).

Відповідач Калина О.Л. в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що досудове розслідування у кримінальному провадженні в якому позивач є підозрюваним триває, усі його скарги на дії слідчого підлягають розгляду відповідно до вимог КПК України (а.с. 179-180).

Представник третьої особи - Головного Управління Державного Казначейства України в Харківській області в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 153).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до слідчого прокуратури м. Харкова Калини Олексія Леонідовича, Прокуратури Харківської області, третя особа - Головне управління Державного Казначейства України в Харківській області про визнання дії незаконними, відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури Харківської області, та стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позов в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, оскільки суд не звернув уваги на надані ним докази, щодо порушення його прав під час проведення розслідування у кримінальному провадженні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтями 10, 11, 58, 60, 61, 179, 212, 213 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно розтлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване встановленням таких фактів та відповідних їм правовідносин:

Досудове слідство у кримінальній справі №17100039 за обвинуваченням ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні у злочинів у складі організованої групи проводилось слідчою групою у складі слідчого в ОВС прокуратури м. Харкова Калини О.Л. (старший групи) та інших прокурорсько-слідчих працівників прокуратури м. Харкова.

За результатами досудового слідства, обвинувальним вироком Московського районного суду м. Харкова від 21.11.2012 члени організованої групи визнані винними у вчиненні інкримінованих злочинів та їм призначено покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк. ОСОБА_1 призначено покарання на підставі ст.70 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна та позбавленням права займати посади в правоохоронних органах.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 16.12.2013 апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, апеляційні скарги засуджених та їх захисників - частково задоволені, матеріали кримінальної справи в частині вчинення злочинів організованою групою виділені в окреме провадження та направлені прокурору Харківської області для проведення додаткового розслідування (а.с. 32-33).

Відомості про вчинення ОСОБА_1 та іншими особами кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України, 22.05.2014 слідчим управлінням прокуратури області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадження №0000242, досудове розслідування наразі триває, 22.09.2014 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень (а.с. 169-171).

На даний час досудове розслідування у кримінальних провадженнях №№ 0000242 та 0000369 тривають.

Нормативною основою для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду є ст.1176 ЦК України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури і суду.

Право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994р. передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Також, відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні у якому позивач є підозрюваним триває, також в ЄРДР внесена заява позивача щодо втрати членами слідчої групи речей, що належали ОСОБА_1, вилучених в ході досудового розслідування кримінальної справи № 17100039, процесуального рішення відносно позивача органами слідства доки не прийнято, отже не можна стверджувати про неправомірність дій відповідачів.

Суд першої інстанції зазначав, що ОСОБА_1 не позбавлений права відповідно до положень ч.2 ст.303 КПК України подати відповідну скаргу на рішення, дії та бездіяльність слідчого під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами ст.ст.314-316 КПК України.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною другою п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Крім того, передбачене ч. 5 ст. 4 Закону України № 266/94-ВР від 01.12.1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність у позивача правових підстав для задоволення позову, які передбачені Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки та не дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319, 321, 322, 324, 325 Цивільного процесуального кодексу України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: -