У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Луспеника Д.Д., Черненко В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 18 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що він працював у державному підприємстві «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (далі - ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації») на посаді начальника метрологічного центру. 17 червня 2014 року на підставі наказу № 54-к, був звільнений з роботи у зв'язку з скороченням посади (штатної чисельності працівників). Дане звільнення вважає незаконним, оскільки у відповідача не мало місце зміна в організації виробництва і праці. Крім того, його належним чином не попередили про наступне вивільнення, не було запропоновано усіх вакантних посад та не враховано його переважного права на залишення на роботі. Незаконним звільненням відповідач завдав йому моральних страждань, пов'язаних з втратою роботи. З врахуванням наведених обставин просив поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду, яку оцінює у 5 тис. грн. та просить стягнути з відповідача на його користь.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 17 жовтня 2014 року, позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника метрологічного центру ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації». Стягнуто з ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на користь ОСОБА_4 26 376 грн 96 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Стягнуто з ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на користь ОСОБА_4 1 тис. грн у відшкодування моральної шкоди. Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що відповідачем при звільненні ОСОБА_4 не було дотримано порядку звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, що дає підстави вважати про незаконність звільнення позивача із займаної посади. Крім того судами правильно з дотриманням вимог ст. 235 КЗпП України вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17 червня по 29 жовтня 2014 року, що становить 26 736 грн 96 коп.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Д.Д. Луспеник

В.А. Черненко