Справа № 359/2325/15-ц Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/5587/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 08.12.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

08 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду з позовом та просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за договором «Автопакет» № 27/П/56/2007/840 від 16 квітня 2007 року у розмірі 2636873 грн. 34 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 квітня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 89 250 доларів США. З метою забезпечення виконання зобовязань за договором між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки, згідно якого останній поручився відповідати перед банком за порушення позичальником зобовязань за кредитним договором. ОСОБА_2 не виконує належним чином свої зобовязання за договором, у звязку з чим утворилася заборгованість.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2015 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра», заборгованість за кредитним договором № 27/П/56/2007-840 від 16 квітня 2007 року в сумі 40 468 грн. 38 коп., що складається з заборгованості зі сплати процентів (мінімальних платежів) станом на 29 травня 2015 в сумі 33 525 грн. 80 коп. та пені за прострочення сплати мінімального платежу за період з 29 травня 2014 року по 28 травня 2015 у розмірі 6 942 грн. 58 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Надра» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про недоведеність вимоги про дострокове стягнення суми кредиту. У матеріалах справи містяться розрахунки, надані позивачем, однак суд не дав їм належну правову оцінку. Проценти є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Суд безпідставно зменшив розмір неустойки, так як будь-які докази, що підтверджують тяжке матеріальне становище позичальника, у матеріалах справи відсутні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 16 квітня 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №27/П/56/2007-840, згідно умов якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) у сумі 89 250 доларів США терміном до 15 квітня 2027 року.

16 квітня 2007 року з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та відповідачем ОСОБА_3 був укладений Договір поруки №27/П/56/2007-840, згідно якого останній поручився в повному обсязі за виконання позичальником зобов'язань за договором.

17 січня 2014 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Додатковий договір про внесення змін та доповнень №1 до Кредитного договору № 27/П/56/2007-840 від 16 квітня 2007 року, за змістом преамбули якого сторони домовились та встановлюють, що з дня укладання та підписання сторонами цього Договору, Кредитний договір діє з урахуванням змін та доповнень, викладених в цьому Додатковому договорі в частині, яка не суперечить останньому.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість позичальника пред банком станом на 29 травня 2015 року становить 2 636 873 грн. 34 коп., з яких заборгованість за кредитом 697 119 грн. 93 коп., заборгованість по сплаті відсотків 363 168 грн. 48 коп., пеня за прострочення сплати кредиту 179 790 грн. 92 коп., реструктуризована пеня 1 255 745 грн. 59 коп., штраф за порушення умов кредитного договору 141 049 грн. 42 коп. (а.с.87).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ані на дату складання розрахунку заборгованості від 06 січня 2015 року, ані на дату підписання позовної заяви від 11 березня 2015 року, строк затримки відповідача ОСОБА_2 зі сплати частини процентів за кредитом не перевищував трьох місяців, як того вимагає п.3.1 Додаткового договору. Будь-які докази на підтвердження тієї обставини, що відповідач ОСОБА_3 у звязку з укладанням між позивачем та ОСОБА_2 додаткового договору взяв на себе зобовязання по сплаті зазначених в графіку сум пені та штрафу суду не надані.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що між банком та позичальником був укладений додатковий договір, згідно умов якого ОСОБА_2 повинна була вносити платежі по сплаті відсотків згідно додатку № 1 до договору, починаючи з січня 2014 року.

Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що позичальником здійснено погашення відсотків 12 лютого 2014 року у розмірі 6 860 грн., 19 лютого 2014 року у розмірі 800 грн., у червні 2012 року на загальну суму 7 600 грн., 21 вересня 2014 року у розмірі 4 000 грн., у жовтні 2014 року на загальну суму 7 200 грн. (а.с. 85)

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що строк затримки відповідача ОСОБА_2 зі сплати частини процентів за кредитом не перевищував трьох місяців, а тому підстави для дострокового стягнення заборгованості відсутні.

Відповідно до п. 3.3.3 позичальник вносить черговий мінімальний платіж, визначений у п.3.3.2 цього договору, щомісячно до 10 числа поточного місяця.

Згідно п. 3.1 додаткового договору Банк має право відмовитись від подальшого кредитування та вимагати від Позичальника дострокового виконання Боргових зобовязань за Кредитним договором у наступних випадках, в тому числі: затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за користування згідно встановленого Графіку платежів щонайменше на більш ніж на три календарні місці; перевищення суми заборгованості суми Кредиту більш як на десять відсотків; несплата Позичальником чергового платежу згідно Графіку Платежів у разі, якщо його розмір перевищує відсотків суми наданого Кредиту.

З наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що позичальником не вносилися платежі, починаючи з 19 лютого 2014 року по 02 червня 2014 року, тобто більше ніж три місяці, а тому в силу п. 3.1 додаткового договору банк має право на дострокове стягнення заборгованості.

Всупереч вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України ОСОБА_2 не надала доказів того, що в зазначений період нею виконувалися умови кредитного договору та додаткового договору до нього. Внесення платежів на загальну суму 35 900 грн. було здійснено у червні-липні 2015 року, тобто після звернення ПАТ КБ «Надра» з позовом до суду.

Таким чином, позичальником ОСОБА_2 порушено умови кредитного договору та додаткового договору до нього, у звязку з чим банк обґрунтовано звернувся з позовом про дострокове стягнення заборгованості.

Звертаючись до суду з позовом ПАТ КБ «Надра» також просив стягнути з відповідачів заборгованість по пені, до якої входить пеня за прострочення сплати кредиту та реструктуризована пеня. Однак, вимога банку про солідарне стягнення з відповідачів пені підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.5.3 додаткового договору у разі порушення позичальником умов кредитного договору, за яке згідно з розділом кредитного договору «Відповідальність Сторін» встановлено відповідальність Позичальника у вигляді пені та штрафу (надалі Неустойка) Банк має право вимагати від Позичальника сплати такої неустойки у встановленому Кредитним договором розмірі, а Позичальник зобовязується сплатити неустойку (пеню, штраф) на яку має право Банк у встановленому розмірі не пізніше 7 (семи) банківських днів з дня предявлення Банком відповідної вимоги. Зазначене зобовязання Позичальника по сплаті неустойки (пеня, штраф) набуває чинності в день отримання Позичальником письмової вимоги Банку про сплату неустойки (пеня, штраф)».

Згідно п. 11.1 додаткового договору за умови належного виконання позичальником умов кредитного договору та цього договору протягом 12 (дванадцяти місяців) з дати укладення цього додаткового договору сторони домовилися відмінити пеню, штраф, що були нараховані на момент укладення цього додаткового договору в повному обсязі.

Враховуючи те, що позичальник належним чином не виконувала зобовязання за додатковим договором та не здійснювала платежі згідно графіку, підстави для списання пені відсутні, а тому банк обгрунтовано заявив вимогу про її стягнення.

В ході судового розгляду справи відповідачем ОСОБА_2 було подано заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншго обовязку.

З матеріалів справи вбачається, що 17 січня 2014 року між банком та позичальником був укладений Додатковий договір. Таким чином, укладення позичальником додаткового договору свідчить про визнання ОСОБА_2 свого боргу за кредитним договором.

Враховуючи зазначене, перебіг позовної давності перервано, і він починається заново з 17 січня 2014 року, а тому заява відповідача про застосування строку позовної давності є безпідставною та не заслуговує на увагу. Так, банк звернувся з позовом др суду 12.03.15 року (а.с. 32), а з розрахунку, наданого ПАТ КБ «Надра» вбачається, що пеня нарахована за період з 29 травня 2014 року по 28 травня 2015 року, тобто в межах річного строку позовної давності (а.с.87).

Разом з тим, заявляючи вимогу про стягнення з відповідачів реструктуризованої пені у розмірі 1 255 745 грн. 59 коп., ПАТ «КБ «Надра» не звернув увагу на те, що ані договором, ані чинним законодавством не передбачено нарахування та стягнення такої пені. Наданий суду розрахунок заборгованості не містить розрахунків зазначеної пені взагалі.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що ПАТ КБ «Надра» просить стягнути за порушення зобовязань за договором як штраф, так і пеню.

Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктами 5.1, 5.2 кредитного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімального необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного п.3.3.3 цього договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобовязань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.4.3.5 цього договору. У разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7,4.3.9, 4.3.10 договору позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 цього договору за кожен випадок.

У пунктах 3.3.3 та 4.3.3 кредитного договору зазаначено, що позичальник вносить черговий мінімальний платіж, визначений у п.3.3.2 цього договору щомісячно до 10 числа поточного місяця. Позичальник зобовязаний сплачувати необхідні платежі у розмірі та порядку, визначених у п.п. 3.3.2, 3.3.3 цього договору.

Таким чином, умовами кредитного договору передбачено одночасне застосування штрафу та пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості по даному договору.

Однак, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року (справа №6-2003цс15).

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно з вимогами статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Стаття 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи те, що позичальник належним чином не виконує умови договору, а поручитель зобовязався відповідати за порушення ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором, позов банку про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості підлягає до часткового задоволення.

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, та дійшов помилкового висноку про відсутність у банку права вимагати дострокового повернення усієї суми заборгованості за кредитом, висновки суду не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою до скасування рішення та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, місце проживання АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_3, місце проживання АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», місце знаходження вул. Артема, 15, м. Київ, , заборгованість за кредитним договором №27/П/56/2007-840 від 16 квітня 2007 року, в сумі 1 240 078 (один мільйон двісті сорок тисяч сімдесят вісім) грн. 33 коп., з яких заборгованість за кредитом 697 119 (шістсот девяносто сім тисяч сто девятнадцять) грн. 93 коп., заборгованість по сплаті відсотків 363 168 (триста шістдесят три тисячі сто шістдесят вісім) грн. 48 коп., пеня за прострочення сплати кредиту 179 790 (сто сімдесят девять тисяч сімсот девяносто) грн. 92 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, місце проживання АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_3, місце проживання АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, в дохід держави судовий збір у розмірі 2 740 (дві тисячі сімсот сорок) грн. 50 коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

ОСОБА_4