РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2015 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Здоровиці О.В.

при секретарі Сисенко Ю.В.,

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

п/відповідача Боєва Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань в Донецькій області про стягнення грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, який в ході судового розгляду був уточнений, до відповідача в якому просить стягнути з останнього нараховану, але не виплачену їй компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері, а також середній заробіток за час затримки розрахунку в повному обсязі та заподіяну вказаним моральну шкоду. Свій позов ОСОБА_1 аргументувала наступним. Вона з відповідачем перебувала в трудових відносинах. Наказом від 14.11.2014 року № 1464-к, з яким вона була ознайомлена, її було звільнено з роботи 21 листопада 2014 року, у зв»язку з відмовою від переведення на роботу в іншу місцевість разом з управлінням. За цим наказом відповідач повинен був їй виплатити суми, що належать їй при звільненні, в тому числі і грошову компенсацію за невикористані 41 день додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері за 2007, 2008, 2009, 2010 та 2011 роки. Але вказану грошову компенсацію відповідач, в день її звільнення не виплатив. 02 грудня 2014 року від відповідача на її адресу надійшов лист, в якому відповідач просив надати певні документи для вирішення питання щодо виплати їй грошової компенсації за невикористані дні відпустки як одинокій матері. Направивши відповідачу документи, які підтверджували її статус одинокої матері, позивач отримала від відповідача лист в якому останній повідомив про те, що грошова компенсація за дні невикористаної відпустки як одинокій матері за період 2007-2011 роки їй не буде виплачена, так як її статус «одинокої матері» належними доказами не підтверджується. Позивач вважає, що її право на отримання грошової компенсації за дні невикористаної відпустки як одинокій матері за період 2007-2011 роки порушено відповідачем, так як вона всі належні докази відповідачу надала. Тому просить стягнути з відповідача невиплачену грошову компенсацію за невикористані 41 день додаткової оплачуваної відпустки як одинокій матері за 2007, 2008, 2009, 2010 та 2011 роки в розмірі 9186,87 грн.. Також просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку в повному обсязі в сумі 27967,74 грн за період з 21.11.2014 року по 23.03.2015 року. Крім цього позивач зазначає, що вищевказаними незаконними діями відповідача їй було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в тому, що вона душевно страждає через незаконні дії відповідача, які порушили її конституційне право на своєчасне отримання винагороди за працю. Вона хвилюється з цього приводу, стала роздратованою, що погіршує її відносини з оточуючи її людьми, близькими та рідними. Для відновлення своїх прав вона вимушена витрачати свій час, що потребує від неї додаткових зусиль. На підставі викладеного та вимог ст..237-1 КЗпП України просить стягнути з відповідача 10 тисяч гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач підтримала уточнені позовні вимоги в повному обсязі і просила їх задовольнити. Суду пояснила, що вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем. 21 листопада 2014 року була звільнена, але при звільнені не отримала, в установлений законом строк, частину належних їй сум, а саме грошової компенсації за невикористані 41 день додаткової оплачуваної відпустки як одинокій матері за 2007, 2008, 2009, 2010 та 2011 роки. При цьому пояснила, що всі документи, які підтверджували її статус одинокої матері в 2007 -2011 роках вона відповідачу надала, а саме: свідоцтво про розірвання шлюбу, свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про зміну прізвища дитиною, копію домової книги про те, що дитина мешкає разом з нею, довідки з учбових закладів про те, що батько вихованням дитини не займається, заперечення ОСОБА_4 на позов про стягнення з нього аліментів на повнолітню дитину. Але відповідач вважав, що вказані документи не підтверджують її статус одинокої матері в 2007 -2011 роках і відмовив їй у виплаті вищевказаної грошової компенсації. Вважала вказані дії відповідача незаконними і просила поновити її права і стягнути з відповідача грошову компенсацію за 41 день невикористаної відпуски за період 2007-2011 роки. Крім цього просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 27967,74 грн за період з 21.11.2014 року по 23.03.2015 року і моральну шкоду, яка заподіяна їй незаконними діями відповідача, в розмірі 10 000,00 грн.

Представник відповідача - Боєва Л.І. позовні вимоги не визнала з підстав викладених в письмових запереченнях (а.с.64-66) і суду пояснила, що 14 листопада 2014 року був виданий наказ № 1464-к про звільнення ОСОБА_1. Вказаним наказом дійсно було наказано виплатити останній грошову компенсації за невикористані 41 день додаткової оплачуваної відпустки як одинокій матері за 2007-2011 роки. Але, в подальшому 24.11.2014 року було внесено зміни до вказаного наказу. На даний час наказ № 1464-к від 14.11.2014 року про звільнення ОСОБА_1 не містить відомостей про сплату останній грошової допомоги за невикористані дні відпустки як одинокій матері, так як ОСОБА_1 не надала відповідачу належних документів, які б підтверджували її право на вказану відпустку. Зазначила, що ті документи, які позивачка надала відповідачу як доказ того, що батько її дитини не виховує останню відповідача не переконали. ОСОБА_1 відповідачу була надана довідка директора ДУВК «Логос», з якої вбачалось, що батько дитини ОСОБА_1 - ОСОБА_4 не приймає участі у вихованні дитини і при обстеженні житлових умов мешкання дитини встановлено, що останній з донькою не мешкає, але при цьому вказана довідка взагалі не містить відомостей коли це або ці обстеження відбувались та яким складом комісії. Тому відповідач поставився до вказаної довідки з сумнівом і вважав її такою, що не є достовірним доказом, який би міг підтверджувати факт того, що виховання дитини батько не займається. Довідку видану архітектурно-будівельним ліцеєм, яку також надала ОСОБА_1, відповідач також не взяв до уваги, так як вона не містила усіх необхідних реквізитів, а саме з довідки взагалі не вбачалось коли саме вона була видана. Довідку із житлової організації про те, що дитина проживає разом з матір'ю, тобто з ОСОБА_1 остання відповідачу взагалі не надала. Тому відповідач прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не підтверджений її статус одинокої матері в 2007-2011 роках і тому на підставі викладеного останній було відмовлено в виплаті компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки як одинокій матері за вказаний період. 22 грудня 2014 року відповідач листом повідомив ОСОБА_1 про вищевказане прийняте рішення щодо виплати їй вказаної компенсації. Також зазначила, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці, що передують місяцю звільненню становить 193,56 грн.. Сумарна заробітна плата за 12 місяців, які передують місяцю звільнення становить - 69834,64 грн.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши докази, які маються в матеріалах справи, суд, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що між сторонами виникли трудові правовідносини, які регулюються Кодексом законів України про працю, законом України «Про відпустки».

Позивач ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у трудових відносинах, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.13-14).

21 листопада 2014 року ОСОБА_1 була звільнення з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області у зв»язку з відмовою від переведення на роботу в іншу місцевість разом з управлінням на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копією наказу № 1464-к від 14.11.2014 року (а.с.93).

Зміст наказу № 1464-к від 14.11.2014 року (а.с.93), а саме пункт 2 наказу свідчить про те, що ОСОБА_1 слід виплатити:

вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку;

грошову компенсацію за 41 день невикористаної додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері 41 календарний день за період роботи у 2007, 2008, 2009, 2010 та 2011 роках

грошову компенсацію за 35 календарних днів щорічної основної та додаткової за особливий характер праці (ненормований робочий день) відпусток за період роботи з 24.07.2013 по 21.11.2014 року.

З акту відповідача від 24.11.2014 року (а.с.95) вбачається, що в особовій справі ОСОБА_1, яка підлягала списанню у архів, виявлені факти відсутності певних документів.

З наказу № 1524-к від 24.11.2014 року(а.с.94) вбачається, що у зв»язку з виявленням відсутності документів, які підтверджують статус ОСОБА_1 як одинокої матері для отримання додаткової оплачуваної відпустки, до наказу № 1464-к від 14.11.2014 року внесені зміни до пункту 2, який викладено в новій редакції, а саме зазначено при звільненні ОСОБА_1 виплатити останній вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку та грошову компенсації за 35 календарних днів щорічної основної та додаткової за особливий характер праці (ненормований робочий день) відпусток за період роботи з 24.07.2013 по 21.11.2014 року.

02 грудня 2014 року відповідачем на адресу позивача було направлено лист № 01-02/18-1252 (а.с.27), в якому пропонувалось ОСОБА_1 надати певні документи для підтвердження статусу одинокої матері в 2007-2011 роках, для виплати їй грошової компенсації за невикористані днІ додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері.

10 грудня 2014 року позивач, з метою підтвердження статусу одинокої матері, направила відповідачу свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про розлучення, свідоцтво про зміну прізвища, домову книгу, 2 довідки зі школи, паспорт та ІІН (а.с.23).

22.12.2014 року відповідач листом № 01-07/19-145 (а.с.100-101) повідомив ОСОБА_1 про те, що розглянувши надані останньою документи на підтвердження статусу «одинокої матері», останній відмовлено у виплаті грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері за 2007-2011 роки, так як відсутні належні документи, які б з достовірністю підтверджували цей її статус, як одинокої матері в 2007-2011 роках.

Статтею 45 Конституції України гарантується кожному працівнику право на відпочинок.

Відповідно до ст.2 ЗУ "Про відпустки" право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності.

Статтею 4 ЗУ "Про відпустки" установлюються види відпусток, серед яких - соціальні відпустки, до яких входить: додаткова відпустка працівникам, які мають дітей (ст.19 вказаного закону).

Відповідно до ст..47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст..116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною 1 ст.83 КЗпП України та ч.1 ст.24 ЗУ «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до ст..19 ЗУ «Про відпустки» (в редакції, що діяла в 2007, 2008, 2009 роках), одинокій матері надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 7 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до ст..19 ЗУ «Про відпустки» (в редакції, що діяла в 2010 та 2011 роках), одинокій матері надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Визначення «одинокої матері» наведено у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. № 9 та у пункті 5 частини 13 статті 10 ЗУ «Про відпустки».

Згідно з п. 9 цієї постанови пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебувала в шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої нема запису про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.

Пункт 5 частини 13 статті 10 ЗУ «Про відпустки» визначає одиноку матір як таку, що виховує дитину без батька.

Отже, право на додаткову відпустку мають такі одинокі матері: жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка, яка виховує дитину без батька (в тому числі і розлучена жінка, яка сама виховує дитину.

З аналізу діючого законодавства вбачається, що якщо жінка дійсно є одинокою матір»ю, то для отримання відпустки відповідно до ст..19 ЗУ «Про відпустки» вона надає довідку з органів реєстрації актів громадянського стану.

Що стосується надання такої відпустки розлученій жінці, оскільки батько у дитини є, то чинне законодавство не містить конкретного переліку документів, які слід пред»явити розлученій жінці, яка виховує дитину без батька роботодавцю для отримання додаткової соціальної відпустки.

На думку суду для підтвердження права на зазначену відпустку в останньому випадку роботодавцю мають бути пред»явлені заява про надання цієї відпустки, копії свідоцтв про народження дитини та про розірвання шлюбу, а також будь-який офіційно складений, оформлений та засвідчений в установленому порядку документ, у якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька у вихованні дитини.

Враховуючи те, що оскільки соціальна додаткова відпустка, передбачена ст..19 ЗУ «Про відпустки» надається один раз протягом календарного року і за цей час може змінитися статус одинокої матері, суд вважає, що роботодавець має право вимагати поновлення зазначених документів один раз на рік.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка в 2007, 2008, 2009, 2010 та в 2011 році не зверталась до роботодавця з заявою про надання їй відпустки як одинокій матері.

З копії заяви позивачки від 13.11.2014 року (а.с.25) вбачається, що остання просила відповідача звільнити її з роботи і виплатити їй грошову компенсацію за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері за 2007-2011 роки. З вказаної заяви вбачається, що будь-яких документів до неї ОСОБА_1 не додавалось.

З пояснень представника відповідача - Боєвої Л.І. судом встановлено, що в зв»язку з організаційними питаннями переміщення управління, внаслідок АТО з м.Донецьк до м.Краматорськ, без відповідної перевірки підстав для надання додаткової відпустки як одинокій матері, спочатку був виданий наказ № 1464-к від 14.11.2014 року, в якому зазначалося про виплату останній грошової компенсації за 41 день невикористаної додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері за 2007, 2008, 2009, 2010 та 2011 роки. В подальшому при перевірці особової справи ОСОБА_1 з»ясувалось, що вказана справа не містить відповідних документів, які підтверджували статус останньої як одинокої матері в 2007-2011 роках і були б підставою для виплати їй грошової компенсації за невикористані дня додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері. Тому, в вищевказаний наказ, 24 листопада 2014 року наказом № 1524-к були внесені зміни, які виключали виплату останній вищевказаної грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як одинокій матері. 02.12.2014 року відповідач направив ОСОБА_1 листа, в якому останній пропонувалось надати певні документи для підтвердження статусу одинокої матері в 2007-2011 роках, для виплати їй грошової компенсації за невикористані дня додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері. Але, надані останньою документи, з достовірністю не підтвердили відсутність участі батька у вихованні дитини. Тому, в виплаті грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки ОСОБА_1 було відмовлено.

Перевіряючи законність відмови відповідача у виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері за 2007, 2008, 2009, 2010 та 2011 роки суд прийшов до висновку про те, що відмова відповідача (лист від 22.12.2014 року) була законною виходячи з наступного.

Так, з листа відповідача № 01-07/19-145 від 22.12.2014 року (а.с.100-101) встановлено, що ОСОБА_1 останній повідомив про те, що розглянувши надані останньою документи на підтвердження статусу «одинокої матері», вирішено відмовити у виплаті грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері за 2007-2011 роки, так як відсутні належні документи, які б з достовірністю підтверджували цей статус.

Дослідивши документи, які були надані ОСОБА_1 відповідачу для підтвердження статусу одинокої матері в 2007-2011 роках (а.с.102-116) судом встановлено, що з довідки директора ДУВК «Логос» від 15.10.2013 року за № 463, яка розглядалась відповідачем для підтвердження статусу одинокої матері ОСОБА_1 вбачається, що батько ОСОБА_5, яка є дитиною ОСОБА_1, - ОСОБА_4 за час навчання останньої з 01.09.2004 року по 27.06.2009 року, не приймав участі у вихованні дитини ( учбовий заклад не навідував, доньку зі школи не забирав, з вчителями не спілкувався, батьківські збори не відвідував). Крім того вказана довідка містить відомості про те, що при обстеженні житлових умов мешкання дитини було встановлено, що ОСОБА_4 разом з донькою не мешкає. Але при цьому вказана довідка взагалі не містить відомостей про дату або дати обстеження житлово-побутових умов мешкання дитини - ОСОБА_5, а також адресу за якою відбувались ці обстеження, в той час як датована ця довідка 15.10.2013 року, тобто опісля 4 років після закінчення неповнолітньою ОСОБА_5 навчання в даному закладі.

Довідка архітектурно-будівельного ліцею, яка також була надана відповідачу ОСОБА_1 дійсно свідчить про те, що з 2009 по 2011 роки ОСОБА_5 навчалась у вказаному закладі і за період навчання батько участі у вихованні дитини не брав. Але з пояснень представника відповідача встановлено, що вказану довідку відповідач не взяв до уваги бо вона не містила відповідних реквізитів, які є обов»язковими для документів, а саме не містить дати її видачі.

Крім цього відмовляючи в надані компенсації за невикористані дні відпустки відповідач зазначав, що окрім вищевказаних документів ОСОБА_1 не було надано довідки з житлової організації про те що дитина проживає разом з матір'ю,

Наведене, на думку суду давало підстави відповідачу відмовити ОСОБА_1 у виплаті грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері за 2007-2011 роки, так як надані останньою документи, з достовірністю не підтверджували її статус одинокої матері в 2007-2011 роках.

Але, при цьому суд зазначає, що в ході судового засідання позивачка, зазначаючи, що вона мала право на додаткову відпустку як одинока матір, суду надала докази, які суд вважає належними, допустимими та такими, що достовірно підтверджують, що остання в 2007, 2008, 2009, 2010 та 2011 роках мала статус одинокої матері і мала право на отримання додаткової відпустки відповідно до ст..19 ЗУ України «Про відпустки» як одинока матір, що виховувала дитину одна без участі в вихованні батька дитини.

В судовому засіданні були досліджені наступні документи.

З свідоцтва про зміну імені від 25.05.2010 року (а.с.108) вбачається, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 змінила ім.»я на ОСОБА_5.

Свідоцтвом про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження підтверджується, що батьками останньої є ОСОБА_4 і ОСОБА_1.

Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 24.05.1997 року (а.с.110) підтверджується, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірваний, про що в книгі реєстрації актів про розірвання шлюбу 24.05.1997 року зроблено запис за № 127. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 присвоєно прізвище «ОСОБА_1».

Довідка № 345/01-7 від 10.03.2015 року, яка підписана директором архітектурно-будівельного ліцею свідчить про те, що ОСОБА_5 навчалась в даному учбовому закладі з 2009 по 2011 роки. За період навчання батько - ОСОБА_4 не брав участі у вихованні доньки (не відвідував учбовий заклад, не спілкувався з вчителями, не приймав участі у батьківських зборах).

З пояснень позивачки, які в судовому засіданні не були спростовані представником відповідача, судом встановлено, що остання в 2007-2011 роках мешкала за адресою АДРЕСА_1 і членами її сім»ї була її неповнолітня донька - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкала разом з нею.

Вищевказані пояснення також підтверджується наданої відповідачем копією особового листка по обліку кадрів, що заводився на ОСОБА_1.(а.с.87-88) та копією домової книги (а.с.18-20).

Довідкою директора ДУВК «Логос» від 15.10.2013 року за № 463, підтверджується, що за час навчання ОСОБА_5 в даному закладі, а саме з 01.09.2004 року по 27.06.2009 року, батько останньої - ОСОБА_4 участі у вихованні дитини не брав (учбовий заклад не навідував, доньку зі школи не забирав, з вчителями не спілкувався, батьківські збори не відвідував).

Крім цього в судовому засіданні були заслухані свідків, з пояснень яких судом достовірно було встановлено, що позивачка ОСОБА_1 на протязі 2007-2011 року сама виховувала свою доньку ОСОБА_5 і батько останньої у її вихованні участі не брав.

Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона разом з позивачкою працювала управлінні ВД ФССНВВПЗ України в Донецькій області з 2003 по 2014 рік. За час їх праці дитина ОСОБА_1 - ОСОБА_5, часто приходила до неї на роботу, чекала мати з роботи. Чоловіка ОСОБА_1 вона взагалі ніколи не бачила і нічого про нього не чула. Коли донька ОСОБА_1 приходила до них на роботу, в процесі спілкування з нею, зі слів останньої свідку стало відомо, що вона буде змінювати прізвище з «ОСОБА_1» на прізвище матері «ОСОБА_1». Причиною цієї зміни було те, що батько дитини не займається її вихованням, не цікавиться її життям. Зі слів доньки - ОСОБА_5, їй також стало відомо, що остання взагалі не пам»ятає батька в обличчя.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні суду пояснила, що вона разом з позивачкою з 2003 по 2011 рік працювала в управлінні фонду. Крім цього пояснила, що вони підтримували дружні відносини і вона була вхожа в дім ОСОБА_1. Їй було відомо, що у позивачки є донька від шлюбу, який розірваний. Вона ніколи не бачила батька дитини. Зі слів ОСОБА_1 їй було відомо, що остання з колишнім своїм чоловіком не підтримує жодних відносин. Останній взагалі не цікавився життям дитини, не брав участі у її вихованні. Зазначила, що вихованням дитини займалася лише ОСОБА_1, колишній чоловік останньої участі у вихованні дитини не приймав.

Крім того суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні позивачка поясняла, що за час праці у відповідача, їй в 2005 та 2006 роках надавалась відпустка, як одинокій матері за 2004, 2005 та 2006 роки. В якості доказів цих фактів остання надала суду копії наказів № 622-в від 16.06.2005 року та № 1484-в від 11.12.2006 року, які не засвідчені належним чином.

Суд вважає ці факти достовірними, так як в судовому засіданні представником відповідача ці обставини не заперечувались.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд вважає, що ОСОБА_1 в суді доведено, що в 2007, 2008, 2009, 2010 та 2011 році вона мала право на отримання додаткової відпустки відповідно до ст..19 ЗУ України «Про відпустки» як одинока матір, що виховувала дитину без участі батька, тобто мала статус одинокої матері.

Враховуючи те, що стаття 19 ЗУ «Про відпустки», в редакції, що діяла в 2007, 2008, 2009 роках, передбачала відпустку одинокій матері тривалістю 7 календарних днів, а в редакції, що діяла в 2010 та 2011 роках - тривалістю 10 календарних днів, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача грошової компенсації за 41 день (7+7+7+10+10) невикористаної додаткової відпустки як одинокій матері за 2007, 2008, 2009, 2010 та 2011 роки підлягають задоволенню.

Відповідно до ст..21 ЗУ «Про відпустки», порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв'язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Для обчислення компенсації за невикористану відпустку застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженийпостановою КМ України від 08 лютого 1995 року №100.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року (зі змінами та доповненнями) «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 7 розділу ІУ постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року (зі змінами та доповненнями) «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», Нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за

невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

З пояснень представника відповідача, які підтверджуються письмовими запереченнями (а.с.--) і не оспорювались позивачем в судовому засіданні, судом встановлено, що сумарний заробіток позивачки за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки становить - 69834,64 грн..

Таким чином суд вважає, що за 41 день невикористаної відпустки з відповідача на користь позивача слід стягнути 8065,52 грн (69834,64 грн : 355 днів х 41 день).

Що стосується вимог позивача в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку (грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як одинокій матері) та моральної шкоди, яка заподіяна позивачу внаслідок несвоєчасної виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки, то вказані вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ст..117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При розгляді вказаної справи суд прийшов до висновку про те, що відмова відповідача від 22.12.2014 року у виплаті позивачу грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки як одинокій матері, була правомірною, тобто підстав виплачувати вказану компенсацію позивачу у відповідача не було, так як позивачкою не було надано відповідачу достовірних документів, які б підтверджували її статус одинокої матері в 2007-2011 роках.

Таким чином, з наведеного вбачається, що підстав для виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки в день звільнення позивача у відповідача не було і в діях відповідача не було порушень діючого трудового законодавства (вина відповідача судом не встановлена), оскільки додаткова соціальна відпустка одинокій матері (або грошова компенсація за дні невикористаної відпустки) надається з моменту підтвердження статусу одинокої матері особи.

Враховуючи те, що позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у вигляді грошової компенсації за дні невикористаної відпустки та стягнення моральної шкоди є похідними від основної вимоги, щодо правомірності невиплати в день звільнення грошової компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку, а також те, що статус ОСОБА_1 як одинокої матері підтверджено лише в судовому засіданні, тому вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Згідно ч.1, 2 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витра, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осбі, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При зверненні до суду позивач, згідно ЗУ «Про судовий збір», судовий збір не сплачував, так як звільнений він його сплати.

Відповідно ст.5 ЗУ "Про судовий збір", органи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від сплати судового збору звільняються.

Враховуючи те, що обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, судові витрати, на підставі ч.2 ст.88 ЦПК України, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст..ст.10,11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань в Донецькій області про стягнення грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань в Донецькій області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, грошову компенсацію за невикористані 41 день додаткової відпустки одинокій матері за 2007, 2008, 2009. 2010 та 2011 роки в розмірі 8065,52 грн. (вісім тисяч шістдесят пять гривень 52 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошенні 03 квітня 2015 року. З повним текстом рішення сторони можуть бути ознайомлені 09 квітня 2015 року.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя О.В.Здоровиця

03.04.2015