4 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І., Журавель В.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року,
в с т а н о в и л а:
У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідачка, яка є донькою її померлого чоловіка ОСОБА_7, яка без дозволу забрала з її сумки 140 000 гривень і не повернула їх. В подальшому відповідачка написала розписку з зобов'язанням повернути ці кошти до 1 червня
2010 року, однак свої зобов'язання не виконала.
Враховуючи наведене та з урахуванням уточнень та доповнень просила стягнути грошові кошти в розмірі 140 000 грн, якими відповідачка заволоділа без законних на те підстав, а також штрафні санкції, передбачені ст. 625 ЦК України в розмірі 9 240 грн.
Справа розглядалась судами неодноразово.
Останнім рішенням Деснянського районного суду м. Києва від
17 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 149 240 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог

ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року та залишити в силі рішення деснянського районного суду м. Києва від

17 вересня 2014 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у сторін виникла новація боргу у позикове зобовʼязання в порядку

ст. 1053 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_4 з урахуванням уточнень та доповнень про стягнення грошових коштів та трьох відсотків річних є безпідставними та недоведеними.

Відповідно до ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-63цс13.

Суд апеляційної інстанції встановив, що позивачем не доведено отримання відповідачем коштів, надав належну оцінку доводам позивача про набуття коштів без достатніх правових підстав в розумінні положень

ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, перевірив належним чином докази подані сторонами (ст. 212 ЦПК України), врахував, що між сторонами, які є спадкоємцями, померлого у 2006 році ОСОБА_7, на протязі тривалого часу існує спір щодо спадкового майна останнього та дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов до висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Н.А. Горелкіна О.І. Євтушенко В.І. Журавель