Справа № 752/1593/15-ц
Провадження № 2/752/2466/15
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

10 березня 2015 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Новак А.В. при секретарі Закаблуківській О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Українського інституту національної пам'яті, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - голова ліквідаційної комісії Українського інституту національної пам'яті Шпак Аліна Володимирівна про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до Українського інституту національної пам'яті, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - голова ліквідаційної комісії Українського інституту національної пам'яті Шпак Аліна Володимирівна про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Мотивував свої вимоги тим, що відповідно до наказу № 14-4 від 16.06.2011 року, вона працювала в Українському інституті національної пам'яті на посаді старшого наукового співробітника відділу дослідження впливу на національну пам'ять соціальних і духовно-культурних чинників з 16 червня 2011 року.

Відповідно до наказу № 66-в від 29 серпня 2014 року «Про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку», їй надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01 вересня 2014 року по 28 червня 2017 року, включно.

Як стверджує позивач їй стало відомо, що вона у зв'язку з ліквідацією підприємства звільнення із займаної посади. Датою звільнення позивач зазначає 31 грудня 2014 року.

Вважає своє звільнення незаконним, а тому звернулася до суду за захистом порушених прав.

Просить суд ухвалити рішення, яким поновити її на посаді старшого наукового співробітника відділу дослідження впливу на національну пам'ять соціальних і духовно-культурних чинників Українського інституту національної пам'яті. Стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3554 гривні 84 копійки. Стягнути з відповідача на її користь 50000 гривень моральної шкоди та вирішити питання про судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача не надаючи жодного доказу на підтвердження факту звільнення ОСОБА_1, просив суд ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача та третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - голова ліквідаційної комісії Українського інституту національної пам'яті Шпак А.В. в судове засідання не з'явились. Про день, час та місце слухання справи повідомлені судом належним чином, про що свідчить письмова розписка про вручення судової повістки, які містяться в матеріалах справи.

Заслухавши представника позивача, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до наказу № 14-4 від 16.06.2011 року, ОСОБА_1 працює в Українському інституті національної пам'яті на посаді старшого наукового співробітника відділу дослідження впливу на національну пам'ять соціальних і духовно-культурних чинників з 16 червня 2011 року.

Відповідно до наказу № 66-в від 29 серпня 2014 року «Про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку», ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01 вересня 2014 року по 28 червня 2017 року, включно.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на розгляді справи на підставі наявних доказів. Вважав, що доказів наданих позивачем повністю достатньо для ухвалення рішення пор справі.

Судом, перед початком розгляду справи по суті було роз'яснено сторонам обов'язок подання доказів до початку розгляду справи по суті, що прямо передбачено чинним Цивільним процесуальним кодексом України.

В ході розгляду справи, а зокрема на стадії клопотань та доповнень, представником позивача, також не було надано суду доказів існування наказу про звільнення його довірительниці, на існування якого останній навіть не посилався в обґрунтування вимог позову.

Пояснюючи суду причину ненадання такого доказу, представник позивача зазначив, що достатньо тих доказів, які ним надані до суду і містяться в матеріалах цивільної справи і наполягав на розгляді справи за дослідженими безпосередньо у судовому засіданні доказами.

Суд вважає необхідним зауважити, що надання/ненадання доказів є правом, а не обов'язком сторони, яка обґрунтовує конкретні позовні вимоги.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Принцип безпосередності судового розгляду закріплено у ст.159 ЦПК України відповідно до якої суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України обов'язок доказування покладаються на сторін, які посилаються на обставини, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд вважає, що позивач не надаючи доказів звільнення ОСОБА_1, реалізував своє диспозитивне право щодо подання доказів і участь у дослідженні таких доказів у той спосіб, який він обрав самостійно.

Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а тому суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги пред'явлені до Українського інституту національної пам'яті.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного-процесуального кодексу України.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 212-215, 223, 294-296 ЦПК України,суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Українського інституту національної пам'яті, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - голова ліквідаційної комісії Українського інституту національної пам'яті Шпак Аліна Володимирівна про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя А.Новак