Провадження № 2/487/749/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

18.02.2015 р. Заводський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Корнешової Т.В.,

при секретарі Демиденко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання трудового договору, стягнення заробітної плати, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У грудні 2014р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати трудовий договір з відповідачем та стягнути з нього 2600грн заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку і 5000грн на відшкодування моральної шкоди, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що за трудовим договором від 02.06.2014р. вона пропрацювала у відповідача продавцем у магазині, який 02.10.2014р. був закритий, за час роботи відповідач їй заробітну плату (650грн на місяць) не виплатив, фактичне припинення трудових відносин належним чином не оформив, для захисту порушених прав вимушена звертатися до суду.

У судовому засіданні позивач була відсутня, надала заяву про підтримку позову і розгляд справи без її участі.

Відповідач у встановленому порядку повідомлялася про час і місце судового розгляду, до суду не з'явилася.

За таких обставин суд за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що фізична особа, яка використовує найману працю, ОСОБА_2 за укладеним 02.06 2014р. трудовим договором, зареєстрованим у Заводському районному центрі зайнятості, прийняла на роботу на невизначений строк працівника ОСОБА_1 продавцем продовольчих товарі із заробітною платою 650грн на місяць, що підтверджується копією трудового договору.

За твердженням позивача, роботодавець свої обіцянки виплатити заробітну плату не виконав, з 02.10.2014р. магазин закрив та належних умов для праці не забезпечує. В той ж час, трудовий договір залишається без належного оформлення його розірвання через відсутність відповідача за відомими адресами.

Відповідно до ст.48 КЗпП України трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом міністерств від 29.07.1993р. №58 (ред. від 08.06.2001р.), п.2.21-1. передбачено, що записи про прийняття, звільнення до трудових книжок працівників, що прийняті на роботу фізичною особою, вносяться останньою відповідно до укладених письмових трудових договорів, що зареєстровані в органі державної служби зайнятості, з підтвердженням записів підписом посадової особи органу державної служби зайнятості.

Відповідно до ст.36ч.1п.4,ст.38 Кодексу законів про працю України підставою припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи працівника, який має право у визначений ним строк розірвати укладений на невизначений строк трудовий договір за власним бажанням з поважних причин, у тому числі через порушення трудових прав роботодавцем, а останній зобов'язаний належним чином оформити звільнення.

Отже, за обставинами справи має місце порушення трудових прав позивача: невиплата відповідачем заробітною плати; не оформлення звільнення працівника за власним бажанням.

Відповідно до положень ст.ст.116,117 КЗпП України слідує, що при звільнені працівника виплата всіх сум, що належить йому від роботодавця, проводиться у день звільнення; в разі невиплати в ці строки з вини останнього належних звільненому працівникові сум, при відсутності спору про їх розмір, роботодавець повинний виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, на виконання вимог ст.ст.115,116,117 КЗпП на користь позивача підлягає примусовому стягненню з відповідача: 2600грн заборгованості заробітної плати, 2600грн за затримку розрахунку при звільненні до часу розгляду справи.

Крім того, відповідно до ст.237-1 КЗпП України провадиться відшкодування моральної шкоди працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд визнає той факт, що зазначені порушення трудових прав позивача завдає їй моральних страждань, призводить до інших негативних наслідків, тому вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає також задоволенню. При визначенні суми відшкодування суд вважає достатнім на відшкодування моральної шкоди позивачу суму в 2000грн.

На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст.212-215,226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати припиненим з 02 жовтня 2014р. трудовий договір від 02.06.2014р. між працівником ОСОБА_1 та фізичною особою, яка використовує найману працю, ОСОБА_2 на підставі розірвання його з ініціативи працівника через невиконання роботодавцем умов трудового договору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7200грн, з яких 2600грн - заробітна плата, 2600грн - відшкодування затримки розрахунку, 2000грн - відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути з відповідача на користь держави 243,60грн судового збору.

Заочне рішення може бути: переглянуте районним судом по заяві відповідача, поданій протягом 10 днів з дня отримання копії рішення; оскаржене позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання через районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення, - та набирає законної сили після закінчення зазначених строків, якщо апеляційну скаргу, заяву про перегляд не буде подано.

Суддя: Т.В.Корнешова