Справа № 458/332/15 Головуючий у 1 інстанції: Строна Т.Г.
Провадження № 22-ц/783/5370/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 10 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання батька,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Турківського районного суду Львівської області від 10 червня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 в користь батька, ОСОБА_3 аліменти в твердій грошовій сумі - по 150 гривень щомісячно, починаючи із 27.03.2015 року, до змін у матеріальному, соціальному становищі, або стані здоров'я. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання стягнення судового збору.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що районний суд не звернув уваги, що сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обовязку надання їм утримання, а стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Звертає увагу, що згідно рішення Турківського районного суду Львівської області від 12.05.2014 року стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 200 грн. щомісяця. Також зазначає, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 травня 2015 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 700 грн. на кожну дитину щомісяця.

Просить скасувати рішення Турківського районного суду Львівської області від 10 червня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 є батьком ОСОБА_4.

Згідно довідки МСЕК від 19.11.2014 року, ОСОБА_3 встановлено другу групу інвалідності по зору безтерміново. (а.с. 6)

Відповідно до довідки № 634/04-08 Управління соціального захисту населення Турківської РДА Львівської області ОСОБА_3 отримує щомісячну соціальну допомогу в розмірі 949 грн. (а.с. 5)

Районним судом встановлено, що у ОСОБА_3 є ще один повнолітній син - ОСОБА_2.

Відповідно до рішення Турківського районного суду Львівської області від 12 травня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 липня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі по 200 гривень щомісячно.

Відповідно до ст.ст. 202, 203 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

В силу ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи з ОСОБА_2 аліменти в розмірі по 150 грн. щомісячно, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є молодим, здоровим та працездатним, працює неповний робочий день, не має інвалідності, може додатково працювати та має на утриманні дружину і двоє малолітніх дітей.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком районного суду виходячи із наступного.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розяснено судам, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним.

Матеріалами справи встановлено, що згідно довідки № 226 від 21.04.2015 ОСОБА_4 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3; в складі його сім'ї та на його утриманні перебувають: син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та дружина ОСОБА_5, яка є непрацездатною у зв'язку із народженням та доглядом за малолітніми дітьми (а.с. 41).

ОСОБА_5 отримує щомісячно державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям в розмірі по 586,19 грн. та щомісячну державну допомогу при народженні двох дітей в розмірі по 1872,50 грн. (а.с. 42)

Згідно довідки про доходи від 08 квітня 2015р. № 129, ОСОБА_4 працює у ТзОВ «Галицька здоба» на посаді слюсара з ремонту технологічних установок. Середньомісячна зарплата ОСОБА_2 складає 346, 86 коп. (а.с. 40)

Однак районний суд на дану обставину увагу не звернув і помилково стягнув аліменти з відповідача, який має незначний дохід та отримує допомогу малозабезпеченим сімям.

Судовою колегією встановлено, що ОСОБА_3 щомісячно отримує 1149 грн. (соціальну допомогу в розмірі 949 грн. та аліменти відОСОБА_2 у розмірі 200 грн.).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України» на 2015 рік, станом на момент ухвалення рішення, прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить для особи, яка втратила працездатність - 1074 грн.

Відтак позивач на час предявлення позову отримував 1 149 грн., що перевищує прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1074 грн., який встановлений Законом України «Про державний бюджет України» на 2015 рік.

Окрім того, позивачем не доведено суду належними доказами, що він потребує додаткових щомісячних витрат на лікування та покупку медикаментів.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відмовляючи в позові ОСОБА_3 щодо стягнення аліментів з сина ОСОБА_4, колегія суддів враховуючи матеріальне становище відповідача прийшла до висновку про неспроможність відповідача надавати матеріальне утримання позивачу зважаючи на його середньомісячну зарплату у розмірі 346, 86 коп. та стягнення з нього аліментів згідно рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 травня 2015 року в розмірі 700 грн.

Окрім того позивач ОСОБА_3 хоча і є непрацездатною особою, вважатись особою, що потребує матеріальної допомоги не може, оскільки його місячний дохід - є не меншим прожиткового мінімуму встановленого законом.

З огляду на вищенаведене судова колегія вважає, що рішення районного суду слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання батька.

Згідно п.1.ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст. ст.309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 10 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання батька відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

ОСОБА_9