Справа № 341/953/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2644/2015
Головуючий у 1 інстанції Мельник І. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю Чав`як О.Л. її

представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до Чав`як ОСОБА_6, третя тособа на стороні відповідача: приватний нотаріус Галицького районного нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_7 про визнання недійсним договору дарування, за апеляційною скаргою Чав`як ОСОБА_6 на рішення Галицького районного суду від 19 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_5 звернулась в суд з указаним позовом і просила визнати недійсним договір дарування квартири по ОСОБА_8,9/3 в м. Бурштині від 28 серпня 2012 року укладеного між нею та ОСОБА_9, посвідченого приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу ОСОБА_7, посилаючись на те, що вона не має іншого житла для проживанняі і не бажала дарувати ОСОБА_9 належну їй квартиру. Вважала, що як до уладення договору дарування так і після після його укладення відповідачка надавала їй догляд та матеріальну допомогу і припустилася помилки та обману при укладенні зазначеного договору дарування, оскільки при підписанні цього договору їй доступно не розяснили наслідки учинення такого правочину.

Рішенням Галицького районного суду від 19 жовтня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування квартири №3, що по вул. В.Стуса, 9 в м. Бурштині Івано-Франківської області, який укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_11, яий посвідчений 28 серпня 2012 року приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_7.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволені позову , вказуючи на те, що суд неповно зясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд не врахував того, що волевиявлення ОСОБА_10 було спрямоване саме на укладення договору дарування, договір був підписаний нею особисто без будь яких застережень, дієздатність ОСОБА_10 перевірено.

У судовому засіданні ОСОБА_9 апеляційну скаргу підтримала, просить задовольнити цю скаргу.

ОСОБА_10 вважає оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, ОСОБА_5 нележала квартира по ОСОБА_8,9/3 в м. Бурштині Івано-Франківської області.

28 серпня 2012 року між нею та ОСОБА_9 було укладено договір дарування зазначеної квартири.

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, є учасником війни та інвалідом другої групи повічно з 1987 року, на що вказує копія посвідчення від 01 листопада 1987 року та від 14 лютого 2007 року, крім квартири по ОСОБА_8,9/3 в м. Бурштині іншого житла немала, як до уладення договору дарування так і після після його укладення зареєстрована і проживає у вищевказаній квартирі, а відповідачка надавала їй догляд та матеріальну допомогу як до так і псля укладення договору дарування. Зазначені обставини визнані сторонами і відповідно ч.1 ст. 61 ЦПУ України доказуванню не підлягають.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

З роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними", убачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Судом установлено, що неправильне сприйняття ОСОБА_5 фактичних обставин при укладанні договору дарування квартири по ОСОБА_8,9/3 в м. Бурштині Івано-Франківської області негативно вплинуло на її волевиявлення, що має істотне значення. Зокрема, такими обставинами є: вік позивачки, її стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивачки спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування, не передання ключі від квартири після відчуження квартири відповідачці, самостійна сплата комунальних послуг.

Отже, договір дарування позивачкою вчинений внаслідок помилки - неправильного сприйняття фактичних обставин правочину, що негативно вплинуло на її волевиявлення під час укладення договору дарування, тому такий договір, відповідно частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України суд першої інстанції правильно визнав недійсним.

Такі правові висновки узгоджуються з постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року N 6-202цс15.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що при укладенні договору дарування спірної квартири позивачка розуміла наслідки вчинення такого договору, про що їй було розяснено нотаріусом, так як зміст, значення та наслідки такого правочину заперечуються позивачкою, їй доступно не розяснено наслідки вчинення такого правочину та відсутність підстав для вчинення правочину про відчуження квартири.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 р.) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення у даному випадку випливає зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків та неспростованих презумпцій щодо фактів.

За таких обставин, колегія суддів вважає оскаржуване рішення справедливим, по суті правильним і таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для скасування цього рішення, за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_11 відхилити. Рішення Галицького районного суду від 19 жовтня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

Головуючий В.Д.Фединяк

Судді: Р.Й.Матківський

ОСОБА_12