Ухвала

іменем україни

11 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Колодійчука В.М., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Дніпропетровської міської ради, треті особи: Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності на частину домоволодіння та земельної ділянки в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею та ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6, по Ѕ частині земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_1 площею 0,0866 га, встановити факт, наявності в будинку АДРЕСА_1 мансардного поверху, на час видачі свідоцтва про право власності на будинок та свідоцтва про право власності на спадщину, а також встановити факт володіння спадкодавцем ОСОБА_6 за її життя мансардним поверхом зазначеного будинку на праві власності, визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6, по Ѕ частині домоволодіння АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як за спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 всі права забудовника, в тому числі: право здачі та введення об'єкта нерухомого майна у експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності, право на державну реєстрацію права власності.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Четвертою Дніпропетровської державною нотаріальною конторою 07 вересня 2004 року ОСОБА_6 належало домоволодіння АДРЕСА_1, яке розташоване на земельній ділянці, що належало на праві власності ОСОБА_6 на підставі державного акту на праві власності на земельну ділянку виданого 09 листопада 2006 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла і спадкоємцями після її смерті є її діти - сторони у справі, які у встановлений законом строк звернулись до Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, однак ОСОБА_4 було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв'язку з ненаданням правовстановлюючих документів на спадкове майно, які знаходяться у ОСОБА_5, і яка відмовляється надати їх позивачу для оформлення спадкових прав.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково. Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 по Ѕ частині земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_1 та по Ѕ частині домоволодіння АДРЕСА_1 та по Ѕ частині господарських споруд - сарай літ. Б, сарай літ. В, вбиральня літ. Г, душ літ. Д, навіс літ. Е, сарай літ. Ж, сарай літ. З, зливна яма №1, огорожі 2-7,9, інші споруди 8, І,ІІ. Решту позовних вимог залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині позовних вимог, які були залишені без задоволення, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити ці позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для їх задоволення.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій, виходячи з положень ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, дійшли вірного висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог, оскільки позивач була позбавлена можливості оформити спадщину у передбачений законом спосіб, при цьому висновок суду першої інстанції в частині позовних вимог, що залишені без задоволення, є обґрунтованим, так як позивачем, у відповідності до положень ст.ст. 58, 60 ЦПК України, не доведено та не надано докази відповідно до викладених обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги.

Таким чином, судами першої та апеляційної інстанції, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно і всебічно досліджено та оцінено обставини у справі, а матеріали справи та доводи касаційної скарги не свідчать про порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, крім того наведенні у касаційній скарзі доводи стосуються переоцінки доказів, наданих сторонами, та не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржених судових рішень, а тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.М. Колодійчук

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська