АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження№22-ц/790/2872/2015 Доповідач: Трішкова І.Ю. Категорія: стягнення суми
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого -Трішкової І.Ю.,

суддів: Коростійової В.І., Крилової Т.Г.,

при секретарі - Костенко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою та доповненнями до апеляційної скарги ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, на рішення Московського районного суду м.Харкова від 27 лютого 2015 року по справі за позовом ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_2, який діє також і в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_3, який діє також і в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа - Управління служб у справах дітей при Харківській міській раді про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулось до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 05.08.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит в розмірі 46000,00 доларів США строком до 07.08.2023 року і зобов'язався своєчасно погашати суму кредиту, сплачувати відсотки за користування кредитом.

Зобов'язання за Договором відповідач не виконує, порушує графік платежів, порядок та строки сплати відсотків, в зв'язку з чим станом на 12.05.2014 виникла заборгованість по тілу кредиту в сумі 38507,85 доларів США, по нарахованим та не сплаченим відсоткам - 2510,48 доларів США.

Відповідно до п. 3.1.1. ст. З ч. 2 Договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань позичальник має сплатити Банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожен день прострочення, розмір якої за період з 26.11.2013 по 12.05.2014 рік становить 4912,84 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань 05.08.2008 між Банком та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 укладений договір іпотеки, відповідно до п. 1.1. якого для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань відповідачі передали в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1

26.11.2013 року між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" і ПАТ «ОТП Банк» укладений Договір факторингу, за яким Товариство прийняло право вимоги за вказаним кредитним та іпотечним договорами.

Представник відповідачів проти задоволення позову заперечував, мотивуючи наступним:

-договір іпотеки виготовлений не на бланку для нотаріальних дій;

-розрахунок заборгованості не підтверджений бухгалтерськими книгами, рахунками Банку та рухом коштів по ним; ,

-відсутні акти приймання - передачі відповідних договорів кредиту та іпотеки;

-грошове зобов'язання, відступлення якого відбулось, не відповідає критеріям, так як не визнається відповідачами, що усуває можливість відступлення прав вимоги;

-відсутнє письмове повідомлення відповідачів з боку Банку про уступку прав вимоги;

-в спірній квартирі зареєстровані малолітні діти, що вимагало від Банку при укладенні договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором отримати дозвіл органу опіки та піклування, чого зроблено не було, отже вказаний договір є недійсним як порушує публічний порядок;

-вимоги про виселення і зняття з реєстраційного обліку заявлені поза межами давності;

-на теперішній час діє мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення к іноземній валюті.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 27 лютого 2015 року позов задоволено частково. З ОСОБА_2 на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" стягнута заборгованість у загальній сумі 1152832,96 грн. та судові витрати в сумі 3654 грн.

В інший частині в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідачів просить рішення суду змінити в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та штрафних санкцій, відмовивши у стягненні штрафних санкцій, посилаючись на те, що рішення суду було прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права; висновки суду не відповідають обставинам справи.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.303 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Судом повно та всебічно досліджені надані докази, дана їм належна оцінка, правильно встановлено природу спірних правовідносин та закон, їх регулюючий, та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст.11,60,212,214,215 ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що 05.08.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», і ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит в розмірі 46000,00 доларів США строком до 07.08.2023 року зі сплатою відсотків.

Факт укладання кредитного договору на зазначених у ньому умовах сторонами не заперечується.

На підтвердження заборгованості відповідача за Договором позивачем наданий розрахунок, скріплений печаткою юридичної особи, в якому відображені кошти, що поступали на погашення тіла кредиту та відсотків, а також пеня в межах спеціальної позовної давності відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Жодного доказу про неправильність наданого розрахунку відповідачами не надано, як і власного розрахунку, клопотань про проведення економічної експертизи з метою встановлення його невірності не заявлено, отже розрахунок заборгованості обгрунтовано прийнятий судом.

26.11.2013 року між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" і ПАТ «ОТП Банк» укладений Договір факторингу, за яким Товариство прийняло право вимоги за вказаним кредитним та іпотечним договорами, укладеними з відповідачами.

Згідно п. 4.1., 4.4. договору факторингу передача кредитного портфелю підтверджується передачею кредитних документів, що оформлюється відповідним актом. Акт, яким підтверджено передачу кредитних документів згідно додатку № 1 до договору факторингу від 26.11.2013 складено того ж дня, витяг з Акту надано суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про відсутність документів, що підтверджують дійсність Договору факторингу, спростовуються матеріалами справи.

Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у відповідності до п. 6.3. Кредитного договору та п. 6.4.2 договору іпотеки надсилав на адресу відповідачів повідомлення, зміст яких, в тому числі, відповідає вимогам ч. 1 ст. 1082 ЦК України. Таким чином обов'язок боржника здійснити платіж Фактору є очевидним і той факт, що відповідне повідомлення здійснене не Клієнтом, а Фактором, не звільняє відповідачів від такого обов'язку.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Припиняються зобов'язання виконанням, проведеним належним чином.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що зобов'язання ОСОБА_2 щодо погашення кредитної заборгованості не виконані.

Представник відповідача не заперечував щодо наявності заборгованості, але розмір її не визначив і не просив у судовому засіданні про призначення судової економічної експертизи для з'ясування дійсного, на думку відповідача, розміру заборгованості.

Як передбачено ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідач ОСОБА_2 не довів, що розмір заборгованості за кредитним договором є меншим, ніж зазначив позивач, тому суд першої інстанції правильно виходив з розрахунку, що надав позивач.

Згідно п.4.1.1. частини 2 Кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань за Кредитним договором Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочки.

Підстави, які б давали можливість відмовити у стягненні пені, відповідачем не наведені.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно визначився з сумою заборгованості за кредитним договором і стягнув з ОСОБА_2, яка складається з заборгованості по тілу кредиту у сумі 966514 грн., по нарахованим та несплаченим відсоткам у сумі 63010, 89 грн. та пені у сумі 123308, 07 грн., а всього 1152832,96 грн. Сума заборгованості визначена з урахуванням курсу долару США на день ухвалення рішення суду.

Доводи відповідачів про недійсність договору про відступлення прав вимоги через його укладання без відповідного дозволу органу опіки та піклування, враховуючи реєстрацію за адресою розташування предмета іпотеки малолітніх дітей, суд правильно не прийняв через те, що реєстрація дітей відбулась в супереч вимогам договору іпотеки, згідно якого протягом його дії іпотекодавець зобов'язаний не прописувати (не реєструвати) право проживання будь-яких третіх осіб на території (площі) предмета іпотеки без попередньо отриманої на те письмової згоди іпотекодержателя. Такої згоди ні Банк, ні позивач відповідачам не давав.

Крім того, позовні вимоги щодо недійсності договору іпотеки з будь-яких підстав відповідачами не заявлялись.

Суд першої інстанції відмовив у зверненні стягнення на предмет іпотеки та виселення, посилаючись положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 ч. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Квартира, звернути стягнення на яку вимагає позивач, відповідає критеріям, закріпленим в Законі, а відповідачі не мають у власності інше нерухоме житлове майно.

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду. Підстав для скасування чи зміни рішення не має.

Керуючись ст.ст.303,307,308,314,319 ЦПК України, судова колегія судової палати з цивільних справ,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 27 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Головуючий:

Судді: