________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9605/14-ц
Провадження № 2/520/1486/15
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Прохорова П.А.,
при секретарі - Козловій Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_2, треті особи Державний нотаріус Третьої Одеської державної нотаріальної контори Ставнійчук А.О., Департамент міського господарства Одеської міської ради та Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції про визнання права спільної часткової власності,
В липні 2015 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, згідно уточнених вимог якого просила суд встановити факт приналежності їх нерухомого майна, визначити частки співвласників у праві спільної сумісної власності, визнати за нею право власності на 1/3 частину такого майна, як таке, що набуте нею у порядку спадкування за законом шляхом фактичного прийняття.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказувала, що на підставі свідоцтва на право власності на житло, що було видано у 1993 році, їй, ОСОБА_4 та нині померлій ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2. Після смерті ОСОБА_5 позивач фактично прийняла спадщину, однак через те, що зазначене свідоцтво про право власності своєчасно не було зареєстровано у органах БТІ, та через те, що за таким свідоцтвом не було визначено часток співвласників у праві власності, позивач, на теперішній час, не може зареєструвати своє право власності на зазначені частини спірної квартири. Разом з тим позивач, посилаючись на норми матеріального та процесуального права, вважає свої вимоги належним чином обґрунтованими та просить суд їх задовольнити.
В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивача звернулась до суду з заявою в якій просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів, уточнені позовні вимоги підтримав, проти постановлення заочного рішення не заперечував.
Представник відповідача звернулась до суду з письмовими запереченнями проти позову та просила розглядати справу за її відсутності. Згідно зазначених заперечень вказувала на відсутність у спадкодавця належним чином зареєстрованого права власності на майно, яке позивач вважає спадковим.
За викладених обставин суд, приймаючи до уваги згоду позивача та керуючись положеннями ч.4 ст. 169 ЦПК України, ухвалив постановити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1, видане 08.04.2000 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райадміністрації виконкому Одеської міської ради (актовий запис № 3742), та після її смерті відкрилась спадщина.
Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців);
Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтями 1258, 1261 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово та у першу чергу право на спадкуванні за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Пунктами третім та п'ятим ст. 1268 ЦК України, встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї та незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Як вбачається з наданих суду відомостей позивач є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування та на день смерті спадкодавці проживала разом нею. Наведені висновки суду випливають з аналізу довідки №523 від 17.07.2014 року ЖКС «Вузівський».
Таким чином суд доходить висновку проте, що позивач фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
З метою оформлення своїх прав власності на спадкове майно, позивач звернулася до Третьої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про оформлення спадщини на що отримала інформаційний лист № 2952/02-14 від 10.06.2013 року в якому вказано, що так як Свідоцтво на право власності на житло, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 11.10.1993 року за № 4-4787, на підставі якого спадкодавиці належить частина спірної квартири АДРЕСА_2, щодо спілкування якої позивач порушувала питання, не було зареєстроване у відповідних органах реєстрації нерухомого майна та у ньому не зазначені частки співвласників.
Відповідно до п. 23 постанови №7 від 30.05.2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про спадкування», у випадку відмови нотаріуса в оформленні спадщини, особа-спадкоємець з метою прийняття спадщини може звернутися до суду за загальними правилами цивільного провадження.
Відповідно до п. 3.1 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання (ст. 392 ЦК України).
Так, згідно аналізу свідоцтва на право власності на житло, що видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 11.10.1993 року за № 4-4787, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_5, та ОСОБА_2. При цьому суд зазначає про відсутність будь-яких відміток чи відомостей щодо державної реєстрації прав власності на нерухоме майно на підставі такого свідоцтва.
При цьому суд зауважує про те, що відповідно до роз'яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України за текстом листа №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду справ про спадкування», до набрання законної сили ЦК України 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно та його обтяжень» 2004 року, набуття прав власності на нерухоме майно не було пов'язано з його державною реєстрацією та виникало з моменту вчинення відповідного правочину.
Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом;
Відповідно до ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Таким чином на підставі викладеного суд доходить висновку про те, що фактичне прийняття спадщини також породжує у спадкоємця права власності на спадкове майно, проте оформити належним чином свої права на спадщину позивач не може з причин зазначених у листі Третьої Одеської державної нотаріальної контори № 2952/02-14 від 10.06.2013 року, а саме - через відсутність державної реєстрації права власності спадкодавиці та не визначення часток вправі спільної власності щодо спірної квартири.
Щодо вимог позивача про визнання за нею права власності на 1/3 частину спірної квартири, то суд зазначає, що, оскільки в силу положень ст. 370 ЦК України співвласник має право на виділ приналежної йому частки із права спільної сумісної власності та частки співвласників, у випадку поділу майна, що є у спільній сумісній власності, є рівними, вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню, шляхом припинення права спільної сумісної власності позивача на спірну квартиру, та визнання за позивачем та іншими співвласниками права спільної часткової власності на таке майно. Разом з тим, виходячи з засад диспозитивності, та положень ст. 3 ЦПК України, ст. 15, 16 ЦК України, суд зазначає про те, що в рамках провадження у цій справі, враховуючи склад сторін та заявлені ними вимоги, задоволення вимог позивача про визнання за третьою особою що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, права власності на нерухоме майно вбачається неможливим, оскільки з такого випливає, що позивач, не маючи відповідних повноважень, просить суд про захист прав іншої особи.
Щодо інших (уточнених) позовних вимог то суд зазначає наступне: вимога позивача про встановлення факту приналежності квартири АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_5, та ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, оскільки з наданих до суду документів та пояснень не вбачається будь-якої необхідності для встановлення такого факту.
Так, відповідно до положень ч.2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Разом з тим, відповідно до діючого законодавства документом, що підтверджує факт права власності на об'єкт нерухомого майна є, зокрема Свідоцтво про право власності на житло, копія якого долучена до матеріалів справи, а з такого в задоволенні вимог позову в цій частині суд відмовляє.
На підставі викладеного, враховуючи долучені до матеріалів справи відомості про відсутність будь-яких обтяжень щодо спірної квартири АДРЕСА_2, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 208, 213-215, 224-226, 256 ЦПК України, ст.ст. 321, 328, 370, 1216-1218, 1258, 1261, 1268 ЦК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_2, треті особи Державний нотаріус Третьої Одеської державної нотаріальної контори Ставнійчук А.О., Департамент міського господарства Одеської міської ради та Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції про визнання права спільної часткової власності - задовольнити частково.
Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2, як таке, що набуте нею в результаті виділу приналежної їй частки із права спільної сумісної власності на вказану квартиру.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2, як таке, що набуте нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя П. А. Прохоров