РІШЕННЯ

іменем України

"20" лютого 2015 р. 145/2189/14-ц

2/145/103/2015

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г.

за участі секретаря Мазур О.П.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника Гніванської міської ради Михалюк О.І.,

представника органу опіки і піклування Олексюка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Тиврів справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Гніванська міська рада, КП "Гніваньводопостач", орган опіки і піклування Тиврівська РДА,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що в січні 1996 року вона зареєструвалась в кімнаті АДРЕСА_1. Вказаний житловий будинок є гуртожитком, призначеним для проживання працівників Вінницького ПМК і, оскільки на той час вона працювала бібліотекарем дитячої міської бібліотеки м. Гнівань, а її чоловік працював у міському відділі міліції в м. Гнівань, вони отримали дозвіл від адміністрації ПМК на проживання у ньому.

У кімнаті № НОМЕР_1 вона проживала до 2009 року, після чого була вимушена виїхати за кордон, оскільки трудовий договір між нею та міською бібліотекою було розірвано в зв'язку з скороченням штату.

Відповідач по справі проживала у вказаному гуртожитку в сусідній кімнаті разом зі своїми батьками. Восени 2011 року відповідачка звернулась до її батьків з проханням надати їй в користування кімнату № НОМЕР_1, оскільки в неї склались важкі життєві обставини і вона не мала власного житла. Її мати не заперечувала проти того, щоб ОСОБА_7 на деякий час перейшла проживати в кімнату № НОМЕР_1. Термін проживання ОСОБА_2 був обумовлений строком 2-3 місяці.

В подальшому Відповідачка по справі залишилась проживати у вказаній кімнаті, яка рахується за нею і проживає там на даний час.

Її мати протягом 2012-2013 років неодноразово зверталась до відповідачки по справі з вимогою про звільнення незаконно займаної кімнати, однак ОСОБА_2 на її звернення не реагує, мотивуючи це тим, що має намір і в подальшому проживати у вказаній кімнаті.

На даний час Позивач має намір використовувати надане їй житлове приміщення та проживати в ньому, однак здійснити своє право користування не має можливості, оскільки ОСОБА_7 відмовляється звільнити незаконно зайняту нею кімнату № НОМЕР_1.

Право позивача на користування кімнатою № НОМЕР_1 було підтверджено рішенням виконавчого комітету Гніванської міської ради від 23.12.2009 року № 330.

Намагаючись вирішити питання про звільнення вказаного приміщення, вона неодноразово зверталась до Гніванської міської ради та Комунального підприємства "Гніваньводопостач" на балансі якого перебуває приміщення гуртожитку з клопотанням про виселення Відповідачки з безпідставно займаного нею приміщення, однак це не дало позитивного результату.

Оскільки вирішити питання про її вселення в надану їй кімнату в позасудовому порядку не вдається, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Просить усунути їй, ОСОБА_6, перешкоди в користуванні житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги збільшила, просить виселити відповідача з її сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, пояснила суду, що ОСОБА_6 спірну кімнату в гуртожитку надало СМУ-3, вона з чоловіком там проживали, потім тимчасово виїхала, але кімната зареєстрована за нею. Вона ( ОСОБА_1) залишилась проживати в кімнаті разом з дочкою ОСОБА_6 та сплачувала комунальні послуги в КП "Гніваньводопостач" за кімнату. В 2011 році вона на прохання ОСОБА_2 і її матері впустила ОСОБА_2 в кімнату дочки на 2-3 місяці, але відповідач виселятись не хотіла. В травні 2012 року приїхала її дочка ОСОБА_6, яка не змогла потрапити до кімнати. Вона не могла виселити ОСОБА_2 до 2013р. До відповідачки ходив її чоловік ОСОБА_9, але вона так і не виселилась. В січні 2014 року вона знову просила її виселитись і ОСОБА_2 пообіцяла до весни виселитись, але не виселилась, а 26.06.2014 року вона з чоловіком взяли хлопців і пішли звільняти кімнату, але ОСОБА_2 з матір'ю побили її і її чоловіка та відмовились звільнити кімнату.

Вона не дозволяла робити ремонт в кімнаті, оскільки ремонт був зроблений, а ОСОБА_2 самовільно змінила двері в кімнаті і їх не впустила, хоча в лютому 2014 року обіцяла виселитись до весни 2014 року.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, пояснила, що вона проживала із своїми батьками по сусідству із ОСОБА_6 Коли та виїхала на заробітки за кордон, а вона (ОСОБА_2) була вагітна і мати ОСОБА_6 - ОСОБА_1 запропонувала їй за плату тимчасово проживати в кімнаті її дочки, на що вона погодилась і поселилася в спірну кімнату. Платила за електроенергію від імені ОСОБА_6 Тепер вважає що позивачка не потребує житла в м. Гнівань, оскільки в її матері в Гнівані є квартира, а її ( ОСОБА_2) мама також проживає в гуртожитку. Їй (ОСОБА_2) міська рада дозволу на дане житло не надавала, тому питання перед міською радою про визнання ОСОБА_6 такою, що втратила право на дану кімнату вона також не ставила, тому що спірна кімната рахується за ОСОБА_6 Вона зі своїм малолітнім сином зареєстрована у своєї баби, в однокімнатній квартирі в Гнівані, яка живе сама, однак її квартира без зручностей. Рішення, щоб їй надати дану кімнату не приймалось. Вона поклеїла шпалери, змінила двері в даній кімнаті, питань щодо ремонту у кімнаті ні з ким не погоджувала.

Представник Гніванської міської ради Михалюк О.І. пояснила, що в гуртожитку по АДРЕСА_1 залишилось проживати багато людей, а бувше СМУ 3 ніяких дозвільних документів на проживання людей у гуртожитку їм не передало. З метою впорядкування списків жильців вказаного гуртожитку та наведення порядку в оплаті комунальних послуг, у 2009 році винесено рішення Гніванської міської ради про надання ордерів на право зайняття житлової площі в гуртожитку жильцям, які займали на той час кімнати. В тому числі таке рішення прийнято відносно позивачки. Рішень про надання житлової кімнати відповідачу не приймалось. Відповідач перебуває на черзі на житло, однак житло їй не надавалось. Ніяких рішень зі сторони Гніванської міської ради про визнання ОСОБА_6 такою, що втратила право на користування житлом в даному гуртожитку не було і такі питання не ставились. Прав позивачки, як основного квартиронаймача ніхто не оспорював.

Представник КП "Гніваньводопостач" в судове засідання не з'явився, подав суду заяву в якій просить справу розглянути без участі їх представника, позов просить задоволити.

Представник органу опіки і піклування Тиврівської РДА Олексюк О.В. подав суду висновок про усунення перешкод шляхом виселення № 01/01-35/82 від 12.01.2015 р., в якому покладається на розсуд суду.

Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Гніванської міської ради від 23 грудня 2009 року № 330 "Про видачу мешканцям гуртожитку, що розташований по АДРЕСА_1 ордерів на право зайняття жилої площі" тим мешканцям гуртожитку № 5, які на час прийняття вказаного рішення проживали в ньому і не мали юридичних документів на вселення було вирішено видати ордера на право зайняття житлової площі. (а.с. 9-10). Перелік мешканців гуртожитку міститься в додатку до вказаного рішення і, відповідно до вказаного додатку ОСОБА_10 була включена до нього за № 37. (а.с. 11-13)

Відповідно до відомостей поквартальної картки позивач є наймачем кімнати АДРЕСА_1. У вказаній кімнаті вона зареєстрована з 24.01.1996 року разом зі своєю донькою ОСОБА_11 (а.с. 7).

Відповідно до положень Закону України "Про реалізацію житлових прав мешканців гуртожитків", громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, які на законних підставах зареєстровані на тривалий час (не менш як п'ять років) проживають у гуртожитках, віднесених до недержавного житлового фонду (які перебувають у власності чи у повному господарському віданні відповідних державних чи комунальних підприємств, установ, організацій, а також підприємств та організацій утворених шляхом корпоратизації чи приватизації колишніх державних підприємств. І крім тих організацій, які створено органами державної влади, органами місцевого самоврядування для управління житловим фондом) та призначених для проживання працівників (членів їх сімей), які не мають можливості самостійно придбати чи побудувати власне житло, у разі, коли такі гуртожитки не передаються їх власниками у власність територіальних громад, мають право подальшого проживання в таких гуртожитках до розв'язання їх житлової проблеми.

Згідно довідки КП "Гніваньводопостач № 2745 від 27.10.2013 р. ОСОБА_6 та її дочка ОСОБА_11 зареєстровані в АДРЕСА_1 (а.с.8).

Відповідно до квитанцій ОСОБА_6 сплачувала за утримання кімнати АДРЕСА_1. (а.с. 38-42).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від. 10.09.2014 р. в АДРЕСА_1 фактично проживає ОСОБА_2 та її син - ОСОБА_8, 2011 р.н.

Згідно ч.2 ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету .

Відповідно до ст.. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянину спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надану жилу площу.

Проте відповідачка ОСОБА_2 ні відповідного рішення, ні ордеру на вселення не отримувала, згоду ОСОБА_6 на вселення відповідачки в спірну кімнату також не давала, у вказаній кімнаті ОСОБА_7 не зареєстрована, а тому права на користування зазначеною кімнатою не має, відтак незаконно її займає.

Доводи ОСОБА_2 про наявність житла у матері позивачки позову не спростовують, та не дають підстав для проживання відповідачки в спірній кімнаті.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений з займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Своїм проживанням ОСОБА_2 незаконно обмежує право ОСОБА_6 на користування спірною кімнатою.

Відповідно до п. 44. Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 року № 208, громадян, які самоправно зайняли жилу площу в гуртожитку, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212- 215; 223 ЦПК України ,ст.ст.9, 127 - 129 Житлового Кодексу України, пп. 44 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 року № 208,-

вирішив:

Позов задоволити.

Усунути ОСОБА_6 перешкоди в користуванні житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 без надання іншого житлового приміщення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський райсуд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Мазурчак А. Г.