Справа № 215/5927/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

у складі:

головуючого, судді - Тарасенко О.В.

при секретарі - Пасько М.В.

за участю

представників:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства « Північний гірничо збагачувальний комбінат про відшкодування моральної шкоди у звязку з профзахворюванням, -

ВСТАНОВИВ:

05.11.2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПАТ ПівнГЗК про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що працювала в небезпечних і шкідливих для здоровя умовах праці на посаді машиніста конвеєра та машиністу крана на ПАТ «ПівнГЗК» (ВАТ «ПівнГЗК») з 04.10.1990 року по 02.04.2012 року.

За висновком обласної МСЕК № 6 від 08.10.2015 року первинно було встановлено 60% втрати професійної працездатності на один рік до чергового переогляду 01.09.2016 р. та визнано інвалідом третьої групи.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02.09.2015 р. підтверджено, що умови праці позивача не відповідали регламенту з охорони праці, мали місце перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а також показники шкідливих факторів та важкості праці згідно Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці (далі СГХ) Криворізької міської СЕС. Вище означені обставини підтверджують згідно законодавству провину роботодавця.

Позивач вважає, що винним у даному ушкодженні його здоров'я є ПАТ «Північний ГЗК».

Ст. 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодуванню моральної шкоди визначається законодавством. Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Оскільки професійне захворювання виникло внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна моральна шкода випливає : трудових правовідносин і має відшкодуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці.

У звязку з професійним захворюванням у неї змінився спосіб та якість життя, що завдає їй моральних страждань. Вона перебуває на диспансерному обліку, змушена змінити звичний спосіб життя - постійно лікуватися амбулаторно та стаціонарно. Вона відчуває себе немічною та безпорадною, їй протипоказані фізичні навантаження та вона позбавлена можливості належним чином вести домашне господарство. Моральну шкоду він оцінює у 50 000,0 грн. яку просить стягнути на її користь.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «ПівнГЗК» проти позову заперечує, вважає , що при працевлаштуванні позивача і в подальшому - в процесі його трудової діяльності, відповідач, на той час - Північний ГЗК та ВАТ «ПівнГЗК», як роботодавець, зі свого боку, добросовісно виконував обов'язки відповідно до ст.5 ЗУ «Про охорону праці» та п.1 ст.29 КЗпП України, а саме: проінформував ОСОБА_3 під розписку про умови праці та про наявність на її робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров'я та про її права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору, а саме: забезпечення засобами індивідуального захисту, заробітна плата у підвищеному розмірі, надання додаткової оплачуваної відпустки, профілактичне харчування.

Одним із факторів, який збільшує ризик виникнення професійного захворювання, є тривалість роботи в шкідливих умовах.

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 02.09.2015 р., встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання у позивач є робота в умовах впливу на організм шкідливого виробничого фактору: підвищена концентрація аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони.

Ніхто не може заборонити працівникові обирати професію або місце роботи, в т.ч. в шкідливих умовах, за винятком випадків, прямо передбачених законодавством.

Чинне на сьогоднішній день законодавство не встановлює будь-якої прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах праці.

Ст. 38 КпП України передбачено право працівника у будь-який час розірвати трудовий договір, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні, а у разі порушення власником або уповноваженим ним органом трудового законодавства, умов колективного або трудового договору - у визначений працівником термін, з виплатою вихідної допомоги у розмірі, не меншому тримісячного заробітку.

Пунктом 2 ст. 40 КЗпП України роботодавцю надано право розірвати трудовий договір із працівником у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи. Підставою для припинення трудових відносин в цьому випадку є висновок медико-соціальної (МСЕК) або лікарсько-консультативної (ЛКК) комісії.

Тобто, роботодавець має можливість припинити роботу працівника в шкідливих умовах праці (перевести, за його згодою на іншу роботу, не пов'язану з впливом шкідливих чинників або звільнити у разі відмови від переведення чи відсутності відповідної роботи) лише у випадку, коли у працівника вже виникло і встановлено уповноваженим медичним органом порушення стану здоров'я.

Таким чином, тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору.

У зв'язку з цим слід зробити висновок, що причинно-наслідковий зв'язок існує між професійним захворюванням і діями самої потерпілої, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а не діями роботодавця, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника в шкідливих умовах праці.

Ст.153 КЗпП України встановлений обов'язок роботодавця щодо створення безпечних і нешкідливих умов праці.

Частиною 6 зазначеної статті передбачено, що у разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров'я умов праці власник або уповноважений ним орган зобов'язаний повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, який може дати тимчасову згоду на роботу в таких умовах.

Дозвіл на початок виконання роботи підвищеної небезпеки було отримано ПАТ «П1ВНГЗК» в державному комітеті України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду.

Дозволом передбачено право ПАТ «ПІВНГЗК» здійснювати небезпечні роботи, в тому числі, з експлуатації об'єктів, устаткування, механізмів, машин підвищеної небезпеки, а також їх налагодження, експлуатація, ремонт та технічне обслуговування.

Крім того, Наказом МОЗ України від 27.12.2001р. N 528 затверджена «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» (далі - «Гігієнічна класифікація»), призначена для гігієнічної оцінки умов і характеру праці на робочих місцях.

У п. 1.6 Гігієнічної класифікації зазначено, що «Робота в умовах перевищення гігієнічних нормативів може бути дозволена тільки при застосуванні засобів колективного та індивідуального захисту і скороченні часу дії шкідливих виробничих факторів (захист часом)».

Тобто, наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об'єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборона на проведення робіт у шкідливих та небезпечних умовах праці.

Таким чином, виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст. 5-8 ЗУ «Про охорону праці» та ст.153 КЗпП України.

Відповідач - ПАТ «ПІВНГЗК» не заперечує проти наявності у позивача професійного захворювання, але розмір моральної шкоди повинен бути зменшений, враховуючи також і провину позивача.. Але зазначений Акт не може бути взято як доказ заподіяння моральних страждань, оскільки він (Акт) підтверджує виявлення у позивача професійного захворювання для встановлення у зв'язку з цим стійкої втрати професійної працездатності.

Крім того, у пункті 19 «Особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи», зазначено, що конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання у ОСОБА_4 - встановити неможливо.

Тобто, Акт розслідування хронічного професійного захворювання від 18.04.2014р. жодним чином не підтверджує наявність моральних страждань позивачем.

У довідці МСЕК від 03.06.2014р. зазначено, що позивачу встановлено 20% втрати професійної працездатності та потребу у додаткових видах медичної та соціальної допомоги. Але в довідці МСЕК відсутні дані про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану, які зазнав потерпілий в результаті професійного захворювання.

Таким чином, довідка МСЕК, на яку посилається позивач, також не може бути взята як доказ заподіяння моральних страждань, оскільки вона надає позивачу право на отримання одноразової допомоги та виплату щомісячних страхових виплат, які здійснює відділення виконавчої дирекції.

Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, відповідно до ст. 34 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Із медичних документів вбачається, що ОСОБА_4 певний період часу знаходився на обстеженні та лікуванні для встановлення йому професійного захворювання в Українському НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу.

В залучених до матеріалів справи епікризах та виписках із медичної карти хворого ОСОБА_4 описуються дані клінічних обстежень, анамнез захворювання, інші медичні висновки. Але в жодному не йдеться про розлади здоров'я, пов'язані з психологічним станом потерпілого.

В позовній заяві позивач зазначає, що у зв'язку з професійним захворюванням, змінився його звичний спосіб життя, він втратив домашній затишок, втратив звичайні соціальні зв'язки з близькими та друзями, став замкнутою нетовариською людиною., багато часу проводить у лікарнях. Проте, зазначене нічим не підтверджується. З огляду на вищевикладене в сукупності, відповідач вважає, що позивачем не надано будь-яких доказів щодо підтвердження факту заподіяння моральних страждань.

Статею 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 2 ст. 1193 ЦК України передбачено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, розмір відшкодування шкоди зменшується, залежно від ступеня вини потерпілого. Недотримання працівником правил охорони праці, недбале ставлення до збереження власного здоров'я може служити доказом його вини і впливати на розмір відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до абзацу 9 Постанови Пленуму ВСУ №4, суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

При визначенні розміру моральної шкоди 243 600грн., позивач посилаючись на ч.2 ст.8 Цивільного кодексу України - «аналогія права», застосовує норми, які втратили чинність, а саме: «Правила відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаного з виконанням ним трудових обов'язків», які втратили чинність на підставі Постанови КМУ від 11.07.2001р. № 807, та п.З ст.34 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» який скасовано Законом України від 23.02.07 р. № 717 «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який набрав чинності з 20.03.2007р.

Тобто, у даному випадку «Аналогія закону» або «Аналогія права», передбачена ст.8 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач,- не може бути застосована, оскільки ця норма застосовується у випадках:

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач тривалий час працювала у шкідливих умовах на ВАТ «ПівнГЗК» (а.с.6-8), за висновком обласної МСЕК № 6 від 08.10.2015 року первинно було встановлено 60% втрати професійної працездатності на один рік до чергового переогляду 01.09.2016 р. та визнано інвалідом третьої групи.(а.с.17).

Таким чином у позивача на підставі висновку МСЕК від 08.10.2015 р. право на відшкодування моральної шкоди виникло з 28.09.2015 року, дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02.09.2015 р. причиною професійного захворювання стало те, що в процесі виконання роботи вона підпадала під дію шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, рівень яких перевищував гранично допустимі норми. (а.с14-16).

Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин і позивач має право на відшкодування моральної шкоди відповідачем ПАТ «ПівнГЗК».

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 60% втрати працездатності, а також характер захворювання, пов'язаних з спричиненням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, а також , що причиною професійного захворювання позивача стала також праця в шкідливих умовах ПАТ «ПівнГЗК», і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково та стягнути з відповідача ПАТ "ПівнГЗК" на користь позивача 35 000,0 грн. у відшкодування моральної шкоди.

На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Північний гірничо- збагачувальний комбінат на користь позовом ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на відшкодування моральної шкоди 35 000,0 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: