РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3519/14-ц

пр. № 2/759/147/15

21 квітня 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретарів судового засідання Левко О.О., Борисенко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ЖБК «Академічний-8», ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 03.03.2014 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1. Згадана квартира розташована на першому поверсі 16-ти поверхового житлового будинку ЖБК «Академічний-8».

Відповідачі ж є власниками квартири №8 цього ж будинку, яка знаходиться на другому поверсі, над квартирою позивача.

27 листопада 2013 року відповідачами було залито гарячою водою квартиру позивача. Причиною залиття став відрив труби від опалювального радіатора в місці різьбового з'єднання на трубопроводі.

Внаслідок залиття квартири позивача, йому було завдано матеріальну шкоду у розмірі 31321,00 грн., а також моральну шкоду, яку позивач оцінив у розмірі 10000 грн. Окрім цього, позивач просив суд стягнути з відповідачів на свою користь витрати пов'язані з оплатою послуг спеціаліста по складенню кошторису необхідного для ремонту квартири в сумі 800 грн.; 36,24 грн. витрат за оплату телеграми по виклику відповідачів при обстеженні спеціалістом квартири; 240,00 грн. витрат за чистку килимів; 36,00 грн. за друк цифрових фотографій квартири позивача; 300,00 грн. витрат по оплаті адвокатських послуг, а всього на загальну суму 32522,00 грн. - матеріальної шкоди та 10000,00 грн. - моральної шкоди.

04 грудня 2014 року позивачем збільшено позовні вимоги, а саме матеріальна шкода до розміру 35307,97 грн. (а.с. 141-142).

13 січня 2015 року позивачем збільшено позовні вимоги, а саме матеріальна шкода до розміру 49005,10 грн. (а.с. 184-186).

У судовому засіданні 31.03.2015 року позивач та його представник ОСОБА_7 позов підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, з врахуванням уточнень поданих в процесі розгляду справи.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у судовому засіданні 31.03.2015 року заперечували щодо задоволення позову, зазначивши, що відповідальність за спричинену шкоду має нести ЖБК «Академічний-8», як балансоутримувач будинку, з чим також погодився представник відповідача - ОСОБА_8

Інші відповідачі в судове засідання не з'явились, про причини неприбуття суд не повідомляли.

Представник ЖБК «Академічний-8» - ОСОБА_9 не заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що саме власник майна (квартири) несе відповідальність за шкоду, заподіяну ним в наслідок незаконного втручання у систему опалення.

Третя особа: ОСОБА_6 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1. Згадана квартира розташована на першому поверсі 16-ти поверхового житлового будинку ЖБК «Академічний-8» (а.с.3).

Відповідно до Актів ЖБК «Академічний-8» від 28.11.2013 року, зафіксовано факт залиття квартири АДРЕСА_1. Причиною залиття є порив в системі ЦО, внаслідок несанкціонованого втручання мешканців кв. №8 цього ж будинку у роботу системи (заміна радіаторів) (а.с. 6-7).

Згідно звіту №188/13 від 30.12.2013 року, вартість відновлювальних робіт по залиттю квартири АДРЕСА_1 склала 31321,00 грн. (а.с. 18-21).

Відповідно до товарного чеку №1 від 30.12.2013 року, позивачем сплачено витрати пов'язані з оплатою послуг спеціаліста по складенню кошторису необхідного для ремонту квартири в сумі 800 грн.(а.с. 8).

Також, позивачем понесені витрати у сумі 36,24 грн. - за оплату телеграми по виклику відповідачів при обстеженні спеціалістом квартири; 240,00 грн. - витрат за чистку килимів; 36,00 грн. - за друк цифрових фотографій квартири позивача; 300,00 грн. витрат по оплаті адвокатських послуг (а.с. 9-12).

У судовому засіданні 27.05.2013 року було задоволено клопотання представника відповідача про призначення судової будівельно-технічної експертизи по справі. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с. 110-111).

10.11.2014 року ухвалою суду відновлено провадження у справі у зв'язку з тим, що відпали підстави, що зумовили зупинення провадження по справі, а саме: на адресу суду надійшов висновок з експертної установи (а.с. 132).

Згідно висновку експерта від 17.10.2014 року №6794/14-43, за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, вартість ремонтно-відновлювальних робіт для усунення наслідків залиття квартири АДРЕСА_1, згідно даних візуально-інструментального обстеження, станом на час проведення дослідження становить 20532,00 грн. (а.с. 114-121).

У судовому засіданні 31.03.2015 року експертом надано ряд додаткових відповідей з приводу проведеної судової будівельно-технічної експертизи.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Законодавець встановлює застереження, за яким власник наділяється таким правом лише за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Як вбачається зі свідоцтва про право власності від 16.09.2009 року, власником квартири АДРЕСА_2, є ОСОБА_2 (а.с. 81).

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, відповідно до ст.ст. 319, 322 ЦК України, власність зобов'язує і власник несе відповідальність за майно, що йому належить.

Відповідно до ст. 151 ЖК Української РСР, громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Згідно ст. 323 ЦК України, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження майна несе його власник. Оскільки квартира АДРЕСА_2, належить на праві власності відповідачу - ОСОБА_2, то саме вона, як законний власник повинна нести відповідальність за свою власність, а також вжити всіх необхідних заходів, спрямованих на запобігання виникнення ситуацій з негативними наслідками, у даному випадку - залиття.

Із наданих суду позивачем доказів видно, що житлове приміщення позивача було затоплено з вище розташованої квартири №8, у якій проживають відповідачі, що і не оспорюється відповідачами.

Відповідно до Актів ЖБК «Академічний-8» від 28 листопада 2013 року, причиною залиття став відрив труби від опалювального радіатора в місці різьбового з'єднання на трубопроводі внаслідок несанкціонованого втручання мешканців квартири №8 у роботу системи (заміна радіаторів), що призвело до затоплення квартири №4, (розташованої під кв. №8) (а.с. 6-7).

Разом з тим при визначені розміру завданої позивачу матеріальної шкоди, суд бере за основу висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 17.10.2014 року №6794/14-43, складеного експертами КНДІСЕ, оскільки дана експертиза була проведена за ухвалою суду, відповідно до якого, станом на час проведення дослідження шкода завдана позивачу залиттям квартири становить 20532,00 грн.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, обсяг пошкоджень, а також вартість відновлювального ремонту згідно висновку на суму 20532,00 грн., та наданих доказів щодо витрат пов'язаних з оплатою послуг спеціаліста по складенню кошторису необхідного для ремонту квартири в сумі 800 грн.; 36,24 грн. витрат за оплату телеграми по виклику відповідачів при обстеженні спеціалістом квартири; 240,00 грн. витрат за чистку килимів; 36,00 грн. за друк цифрових фотографій квартири позивача, складає 21644,24 грн.

Позивачем не доведено перед судом завдання відповідачами шкоди на суму 49005,10 грн.

З приводу позовних вимог щодо стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У відповідності з п. 3) ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з'ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, зокрема така правова позиція відображена у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

В порушення вимог чинного законодавства, позивачем не надано належних доказів в обґрунтування моральної шкоди, а саме, не зазначено наявність моральної шкоди, які саме страждання зазнав позивач, не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідачів та моральною шкодою, з яких обставин виходив позивач, визначаючи розмір компенсації, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача - ОСОБА_2 на користь держави підлягають стягненню витрати по справі в розмірі 243, 60 коп., понесені судом по предмету спору, бо позивачка при подачі до суду позову по закону була звільнена від сплати судових витрат.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

В підтвердження про оплату таких послуг позивач надає квитанцію серії 12 АААМ № 226566 про сплату грошових коштів у розмірі 300,00 грн. за надання правової допомоги, яку суд оцінює як належний доказ (а.с. 12).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 319, 322, 383, 1166, 1167 ЦК України, ст. 151 ЖК Української РСР, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ЖБК «Академічний-8», ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ПІН:НОМЕР_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, ПІН:НОМЕР_2, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 матеріальну шкоду завдану залиттям квартири у розмірі 21644,24 грн.

Стягнути ОСОБА_2, ПІН:НОМЕР_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, ПІН:НОМЕР_2, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 витрати понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 300,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ПІН:НОМЕР_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави судові витрати по справі в сумі 243, 60 грн. отримувач: УДКСУ у Святошинському районі м. Києва, , банк одержувача: ГУ ДКСУ у. м. Києві, рахунок: 0009, МФО 820019, код платежу: 22030001, призначення платежу: 22030001; 050; «Судовий збір», Святошинський р/с, 02896733.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. Ключник