Справа №: 398/899/15-ц
УХВАЛА

Іменем України

"06" березня 2015 р. Суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Ковальова О.Б., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1, в інтересах якого дії представник за довіреністю ОСОБА_2, де заінтересованою особою є: державний виконавець міського відділу Державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3

в порядку ч.2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження », -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Олександрійського міськрайонного суду із скаргою на дії державного виконавця, де просить:

1. Визнати неправомірними дії державного виконавця Прокопенка Віктора Федоровича відносно вжиття заходів примусового характеру, а саме винесених постанов:

- про стягнення виконавчого збору від 03.02.2015 року на суму 680 грн.

- про накладення штрафу від 03.02.2015 року на суму 255 грн.

- про накладення подвійного штрафу від 10.02.2015 року на суму 510 грн.

2. Скасувати постанову від 03.02.2015 року про стягнення виконавчого збору з нього ОСОБА_1 у розмірі 680 грн.;

- скасувати постанову від 10.02.2015 року про накладення штрафу (подвійного) на нього ОСОБА_1 у розмірі 255 грн.

- скасувати постанову від 10.02.2015 про накладення штрафу (подвійного) на нього ОСОБА_4 у розмірі 510 грн.

Скаржник звертаючись до суду в порядку цивільного судочинства, посилається на ч.2 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» оскаржує постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафів.

Згідно із частиною 1статті 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до частини другої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У пункті 6 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» надано роз'яснення, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Прийнята державним виконавцем постанова про накладення штрафу на боржника, яка не виконана самостійно боржником, є підставою для її примусового виконання.

В цьому ж пункті постанови пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» з посиланням на пункт 7 частини другої статті !? Закону України «Про виконавче провадження» зазначається, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Також зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Постановою пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» розтлумачено, що до юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні (пункт 6 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» (із змінами, внесеними згідно з постановами Вищого адміністративного суду України від 21 травня 2012 року № 5, від 14 вересня 2012 року № 10, №14 від 30.09.2013 року).

Як визначено пунктом 7 частини 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження » постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу є виконавчими документами.

Вважаю, що накладення штрафу не можна вважати дією, що вчиняється саме на виконання судового рішення згідно виконавчого документа, оскільки прийнята державним виконавцем постанова про накладення штрафу на боржника, не виконана самостійно, що є підставою для її примусового виконання.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Відповідно до ст.122 ч.2 п.1 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст.122 Цивільного процесуального кодексу України, у відкритті провадження у справі слід відмовити та роз'яснити скаржнику, що за захистом свого порушеного права йому необхідно звернутись до адміністративного суду в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст.122 ч.2 п.1, 293 ЦПК України, -

У х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого дії представник за довіреністю ОСОБА_2, де заінтересованою особою є: державний виконавець міського відділу Державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3, в порядку ч.2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», роз'яснивши право звернутись до окружного адміністративного суду в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати скаржнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя О.Б. Ковальова