Справа № 2-др/489/3/2015
У Х В А Л А

26 лютого 2015 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2015 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення з питання покладення обовязку на відповідачів надати позивачу дублікати ключів від підїзду № 3 будинку № 248 по вул.. Чигрина у м. Миколаєві.

Крім того, позивач просив суд в порядку досудової підготовки провести дії щодо отримання інформації від місцевих органів самоврядування про наявність чи відсутність факту самовільного або правомірного зведення прибудови до підїзду № 3 будинку № 248 по вул. Чигрина у м. Миколаєві.

В судове засідання сторони не зявилися. Позивач подав до суду заяв упро розгляд справи у його відсутність.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

В березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення в квартиру спільного заселення.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, ОСОБА_1 у своєму позові, який позивач уточнював, просив суд вселити його в квартиру спільного заселення № 14 по вул. Чигрина,248 у м. Миколаєві, та зобовязати відповідачів надати йому дублікати ключів від вхідних дверей підїзду і квартири спільного заселення № 14.

Під час розгляду справи, судом було встановлено, що на час розгляду справи такого обєкту нерухомості як кімната площею 11,3 кв.м в квартирі спільного заселення №14 по вул..Чигрина,248 у м.Миколаєві фактично не існує. А тому суд вважав, що вселення позивача до квартири спільного заселення з вказаних підстав є неможливим, а тому позов про вселення до квартири спільного заселення з покладенням на відповідачів обовязку передачі ключів від приміщень задоволенню не підлягає.

Рішенням суду від 19 серпня 2014 року в позові ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач оскаржив його до апеляційного суду Миколаївської області.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 20 листопада 2014 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 серпня 2014 року залишено без змін.

Відповідно до положень ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;

3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу;

4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України. Воно не може

змінити суті основного рішення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що рішення було ухвалено стосовно усіх позовних вимог, з приводу яких сторони подавали докази і давали пояснення, а тому підстав для ухвалення додаткового рішення у даній цивільній справі не має.

Керуючись ст. 220 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволені заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.А. Спінчевська