КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/6477/14-ц
Провадження № 2/488/484/15 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08.07.2015 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Чернега І.В.,

за участю позивача ОСОБА_2,

та представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2014 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом до відповідача ОСОБА_5, в обґрунтування якого вказала наступне.

10.06.2010 року у м. Миколаєві помер її батько ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому квартиру АДРЕСА_1. Позивачка в установлений законом 6-місячний строк не прийняла спадщину через те, що з 07.06.2010 р. по 06.09.2010 р. вона перебувала на амбулаторному лікуванні у звязку з переломом човноподібної кістки, і з 20.10.2010 р. по 29.11.2010 р. вона перебувала на амбулаторному лікуванні у звязку з травмою ноги. Крім цього, позивачка зазначила, що вона постійно проживає у Черкаській області, а тому через значну віддаленість від м. Миколаєва і свій скрутний матеріальний стан, вона не змогла вчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Посилаючись на наведене, позивачка просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_6 , строком у три місяці.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач та його представники у судовому засіданні заперечували проти позову через його необґрунтованість та відсутність поважних причин для визначення позивачці додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідач суду пояснив, що вони з позивачкою є рідними братом та сестрою, і їхній батько ОСОБА_6 тривалий час важко хворів на епілепсію, тому за усною домовленістю між сторонами було вирішено, що він буде доглядати за батьком, а позивачка не буде претендувати на спадкову квартиру. Однак в подальшому позивачка змінила свою поведінку і після того, як дізналася про його намір в подальшому продати спадкову квартиру, почала претендувати на спадщину.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків та дослідивши зібрані по справі письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина третя статті 10 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, що 10.06.2010 року у м. Миколаєві помер ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому квартиру АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.07.2007 року, виданого Виконкомом Миколаївської міськради на підставі рішення Миколаївської міськради №1157 від 22.06.2007 р., зареєстрованого у Миколаївському МБТІ 03.07.2007 р., реєстр. № 19411503.

Сторони по даній справі є дітьми спадкодавця.

Із копії спадкової справи № 40/2014, заведеної приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7 до майна померлого ОСОБА_6, вбачається, що заповіту спадкодавець не залишив. Відповідач ОСОБА_5 на час смерті спадкодавця постійно проживав разом із ним, а тому в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України він є таким, що прийняв спадщину. Позивачка подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини лише у вересні 2014 року, тобто більше ніж через 4 роки після смерті батька.

Відповідно до положень ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Однак, за правилами ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» суд при вирішенні питання про визначення додаткового строку досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому суду необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для нього, як спадкоємця для вчинення цих дій.

Позивачка, як на поважність причини пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадщини посилалась на те, що вона пропустила його через захворювання, зокрема, знаходження її на амбулаторному лікуванні у період з 07.06.2010 р. по 06.09.2010 р., та з 20.10.2010 р. по 29.11.2010 р. Однак суд сприймає критично такі доводи і не приймає їх до уваги через те, що згідно табелів робочого часу із Вікторівського психоневрологічного інтернату, у якому працює позивачка на посаді молодшої медичної сестри-палатної, за період з червня по грудень 2010 року, вбачається, що вона у зазначені періоди часу не перебувала на лікарняному, була на роботі та виконувала свої функціональні обовязки.

До того ж, оригінали виписок із медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого (а.с. 21-22) позивачка суду для огляду не представила, копії виписок не зареєстровані у встановленому порядку у медичній установі, яка їх видала, а копія виписки (а.с. 22) взагалі виписана на ім'я сина позивачки - ОСОБА_8

Допитаний у судовому засіданні за клопотанням позивачки свідок - ОСОБА_9 (лікар-травматолог Христинівської ЦРБ, який надавав позивачці вказані виписки), суду пояснив, що у позивачки був перелом човникоподібної кістки, який є складним та зростається протягом 4-6 місяців, а тому їй на ногу була накладена гіпсова пов"язка.

Разом із цим, такі покази свідка суперечать показам самої позивачки, яка пояснила суду, що у червні 2010 року, коли вона зламала ногу, вона приїзджала на похорони батька без гіпсової повязки на нозі та без милиць, та ходила на роботу протягом червня-листопада 2010 року.

Крім цього, свідок ОСОБА_9 стверджував, що він видавав позивачці виписки із медичної кварти у 2014 році, а у вкзаних довідках (а.с. 21-22) зазначена дата видачі - 06.09.2010 р. та 29.11.2010 р.

Інші доводи позивачки щодо наявності поважних причин пропуску нею встановленого законом строку, зокрема, відсутність коштів для поїздки та оформлення спадщини і значну віддаленість до місця відкриття спадщини, суд також знаходить необґрунтованими, оскільки вони на думку суду, не повязані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення відповідних дій.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачка не довела своїх позовних вимог та не виконала свій обовязок щодо доказування, передбачений ч.3 ст. 10 ЦПК України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачкою, їй не відшкодовуються через те, що суд відмовив їй у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 7, 10, 11, 214-215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги .

Суддя Л.І. Селіщева