Провадження 2-409/15
У Х В А Л А

02 березня 2015 року Суддя Солом'янського районного суду м.Києва Шереметьєва Л.А. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів та визнання поруки такою, що припинена, суддя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з позовом та просять визнати дії відповідача при виконанні Договорів поруки від 30.11.2007 року та 12.08.2011 року, укладених з позивачкою ОСОБА_2, такими, що порушують їх права, як споживачів, а саму поруку за даними Договорами такою, що припинена.

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживача та визнання поруки такою, що припинена, підлягають роз'єднанню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі просять визнати поруку за Договорами поруки від 30.11.2007 року та 12.08.2011 року, укладеними між ВАТ »Універсал Банк»та ОСОБА_2, такою, що припинена.

Оспорювані позивачами Договори поруки укладалися за Кредитним договором № 008-2900/840-584 від 303.11.2007 року, укладеним між ВАТ »Універсал Банк» та ОСОБА_1

При цьому правове обґрунтування підстав позову є різними з боку кожного позивача, а спільним є лише посилання на норми Закону України « Про захист прав споживачів», що, з точки зору ч.5 ст.110 ЦПК України надає позивачам право вибору підсудності.

Так, вимоги позивачем ОСОБА_1 обгрунтовуючться порушенням його прав, як споживача банківських послуг, а саме:

- порушення банком його права на отримання інформації;

- порушення умов Договору застави в частині ненаправлення йому, як боржнику, вимоги про погашення кредиту.

Вимоги позивачки ОСОБА_2 обґрунтовуються:

- порушенням банком порядку списання коштів з її рахунку, як поручителя, в погашення заборгованості за Кредитним договором, згідно з досягнутими домовленостями при його укладенні;

- зловживання банком правом доступу до її рахунку, як поручителя;

- списання банком у порушення домовленостей з нею, як поручителем, суми заборгованості за кредитом та без її на те згоди;

- ігнорування банком Договору застави майнових прав, укладених між банком та нею;

- незаконне блокування банком її рахунку, з якого відповідачем списуються кошти на погашення заборгованості позичальника за Кредитним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ЦПК України залежно від обставин справи суддя чи суд мають право постановити ухвалу про роз'єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог у самостійні провадження, якщо їх спільний розгляд ускладнює вирішення справи.

В пп. 4 п.15 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз»яснено, що роз'єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог може мати місце лише за умови, що їх сумісний розгляд ускладнює вирішення.

Абзацом 2 п. 1 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-1393/0/4-12 від 27 вересня 2012 року визначено, що у разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого частиною першою статті 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України (про визнання договору поруки припиненим, про визнання поруки такою, що припинена).

В той же час, в п. 20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що договір поруки укладається кредитором за зобов'язаннями, які забезпечуються порукою, і поручителем. Оскільки позичальник є не стороною договору поруки, а стороною у зобов'язанні, забезпеченому порукою, чинне законодавство України не передбачає обов'язку кредитора чи поручителя отримувати згоду позичальника на укладення договору поруки. Разом із тим це не означає, що за позовом позичальника такий договір поруки не може бути визнано недійсним, якщо буде доведено, що він звужує його права чи розширює обов'язки, зокрема, передбачає оплату послуг поручителя боржником відповідно до вимог статті 558 ЦК, чи доведено зловмисну домовленість кредитора з поручителем тощо.

Тобто, оспорювані позивачами Договори поруки, тягнуть за собою різні правові наслідки як для позичальника та поручителя.

Враховуючи ці обставини, різне правове обґрунтування підстав позову обома позивачами, необхідність затрат тривалого часу для перевірки доводів позивачки ОСОБА_2 та витребування доказів, сумісний розгляд даних вимог недоцільний та утруднить вирішення справи, а тому вимоги позивачів підлягають роз"єднанню в самостійні провадження.

Керуючись ч.2 ст. 126 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Роз'єднати в самостійні провадження позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів та визнання поруки такою, що припинена.

Вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про порушення прав споживача та визнання поруки такою, що припинена, виділити в окреме провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: