АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/791/73/15 Головуючий в суді 1 інстанції: Охтень А.А. Категорія: 5 Доповідач: Склярська І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року березня місяця 16 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі :

Головуючого: Склярської І.В.

Суддів: Цуканової І.В.

Вейтас І.В.

При секретарі: Благовещенській О.О.

З участю прокурорів: Дикалюк Д.Е., Петренко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами прокурора Голопристанського району Херсонської області на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 18 березня 2014 року та додаткове рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 05 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Новософіївської сільської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина, у вигляді земельного сертифікату на земельну частку (пай) із земель колишнього ВАТ «Таврія» на території Новософіївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області. Враховуючи те, що позивач є спадкоємицею четвертої черги, оскільки проживала разом зі спадкодавцем більше п'яти років, вела з ним спільне господарство та інші спадкоємці відсутні та зважаючи на те, що оригінал правовстановлюючого документу у позивача відсутній та після звернення у 2010 році до відділу Держкомзему в Голопристанському районі їй було відмовлено в отриманні дублікату правовстановлюючих документів, просила:

1) встановити факт проживання однією сім'єю більше п'яти років між ОСОБА_3 та ОСОБА_4;

2) визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування право власності на сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колишнього ВАТ «Таврія», який зареєстрований 15.08.2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 588.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 18 березня 2014 року позов задоволено повністю. Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом право власності на сертифікат на право земельної частки (пай) із земель колишнього ВАТ «Таврія», який зареєстрований 15.08.2000 року у Книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 588.

Додатковим рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 05 грудня 2014 року встановлено факт проживання однією сім'єю більше п'яти років ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В апеляційних скаргах прокурор Голопристанського району Херсонської області посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити.

Письмові заперечення до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, прокурора, представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з підстав доведеності факту сумісного проживання позивача та спадкодавця однією сім'єю протягом п'яти років до часу відкриття спадщини та з того, що іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при відсутності оригіналу сертифікату на право на земельну ділянку пай не існує.

Проте до такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст.ст.1217, 1223, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом почергово одержують особи, визначені у ст.1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, (а.с.76).

Згідно довідки Новософіївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області від 19.07.2012 року за № 2-13/593 ОСОБА_3 здійснила поховання ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день смерті позивач та спадкодавець проживали разом, вели спільне господарство (а.с.4).

Згідно ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, чають взаємні права та обов'язки.

Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися з моменту відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Тобто, для підтвердження проживання однією сім'єю необхідно підтвердити факт ведення спільного господарства зі спадкодавцями, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно вимог п.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, в судовому засіданні не встановлено та в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності обставин, які б засвідчували сімейні відносини, які склалися між позивачем та ОСОБА_4 (спадкодавцем), а саме, наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням тощо, проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а тому суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про доведеність факту сумісного проживання позивача та спадкодавця однією сім'єю протягом п'яти років до часу відкриття спадщини.

За таких обставин, при наявності лише однієї довідки сільської ради від 19.07.2012 року про проживання разом на день смерті та ведення спільного господарства (а.с.4), відсутні підстави для встановлення факту проживання однією сім'єю більше п'ять років ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Таким чином, позивач не довела своє право спадкоємця, а тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність у неї права на спадкування після смерті померлого ОСОБА_4

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 23 постанови № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Разом з тим, відповідно до повідомлення Голопристанської державної нотаріальної контори від 13.03.2014 року за вих. № 135/01-16, після смерті ОСОБА_4 до Голопристанської ДНК Херсонської області не подавались заяви про прийняття або відмову від спадщини ні за законом ні за заповітом; спадкову справу не заведено; свідоцтва про право на спадщину не видавались; відомості про спадкоємців у Голопристанській ДНК відсутні (а.с.15).

Про втрату сертифікату на право земельної частки (пай) померлого ОСОБА_4, РН 903087 ВАТ «Таврія» 5,55 умовних кадастрових гектарів із земель Новософіївської сільської ради, розпорядження №348 від 31.07.2000 року оголошення в щотижневу районну газету подано після звернення до суду, 04 квітня 2014 року (а.с.75). Питання можливості видачі дублікату позивачем не ставилося та не вирішувалося.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначені положення закону та обставини справи уваги не звернув, не врахував того, що позивачем не доведено факту сумісного проживання її та спадкодавця однією сім'єю протягом п'яти років до часу відкриття спадщини, а тому відсутнє право на спадкування після смерті ОСОБА_4, й відповідно дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, при розгляді даної справи судом першої інстанції судом була надана невірна правова оцінка спірним правовідносинам, неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення основного та додаткового про задоволення позову, а тому судові рішення місцевого суду підлягають скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, ст.1264 ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Голопристанського району Херсонської області задовольнити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 18 березня 2014 року та додаткове рішення цього ж суду від 05 грудня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Новософіївської сільської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: