Справа №489/8450/14-ц 26.02.2015 26.02.2015 26.02.2015
Провадження № 22ц/784/434/15 Суддя першої інстанції Спінчевська Н.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

26 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Кудрі В.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Лопушанського О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

25 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі - ПАТ «Дельта Банк»), в якому просив у зв'язку з закінченням депозитного договору зобов'язати банківську установу видати з його депозитного рахунку 7763 дол. США.

На думку позивача, відповідач безпідставно відмовляючи йому у видачі депозитних грошових коштів, порушив його права як споживача банківських послуг відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки він не отримав від ПАТ «Дельта Банк» послугу належної якості та в обумовлені строки.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 листопада 2014 року відкрито провадження у справі.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просило скасувати ухвалу суду та направити справу за територіальною підсудністю до Печерського районного суду м. Києва, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їх місцем знаходження.

В той же час ст. 110 ЦПК України встановлює правила підсудності справ за вибором позивача, тобто - альтернативну підсудність. Пункт 5 цієї статті передбачає, що позови про захист прав споживачів можуть пред'являтись також за місцем проживанні споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Із матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли з кредитного договору, за яким відповідачем надано банківські послуги щодо надання кредитних коштів на споживчі цілі, а тому позивач відповідно до положень ч. 5 ст. 110 ЦПК України має право на звернення до суду за місцем свого проживання, яке знаходиться на території, яка охоплюється юрисдикцією Ленінського районного суду м. Миколаєва.

Доводи апеляційної скарги про те, що на правовідносини, що виникли між сторонами не розповсюджуються норми закону «Про захист прав споживачів», а договір банківського вкладу (депозиту) не є договором надання послуг не можуть бути прийняті до уваги з огляду на таке.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення вважаються фінансовими послугами.

Законом України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

У статті 47 цього закону зазначено, що банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги, зокрема, до банківських послуг належить залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12 квітня 1996 року в редакції від 25 травня 1998 року роз'яснено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультативних послуг).

Отже, на правовідносини, що виникли між сторонами, відповідно до договору банківського вкладу (депозиту), поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів».

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції зазначена ухвала постановлена з додержанням вимог процесуального закону, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України є підставою для відхилення скарги і залишення ухвали без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 312, 314-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити, а ухвалу судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді: