Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №314/1668/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Надворної О.С.
Провадження №22-ц/778/5953/15 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Бєлки В.Ю.

Суддів Онищенка Е.А.

ОСОБА_2

При секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про визнання права власності на частку майна в порядку поділу спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, про визнання права власності на частку майна в порядку поділу спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначав, що в період з 06.11.1969 року по 29.07.2013 року перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі.

У період шлюбу вони побудували житловий будинок № 1 по вул. Степова в с. Михайлівка Вільнянського району Запорізької області на земельній ділянці, площею 0,25 га.

Зазначав, що за час перебування в зареєстрованому шлюбі їм з дружиною було виділено земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,40 гектарів.

Вважає, що вищезазначене майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки було придбано в період шлюбу, а тому підлягає розподілу між ним та відповідачем в рівних частках.

Проте оскільки власником вказаного житлового будинку та земельних ділянок в правовстановлюючих документах зазначено лише відповідача, а остання при цьому утримує у себе оригінали державних актів на право власності на земельні ділянки і добровільно не погоджується на розподіл спільного майна, позивач позбавлений можливості вирішити питання розподілу майна в добровільному порядку.

Враховуючи вищевикладене просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку №1 по вул. Степова в с. Михайлівка, Вільнянського району, Запорізької області; на ? частки земельних ділянок площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та площею 0,40 га для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року позов задоволено частково.

В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності: на ? частину житлового будинку №1 по вул. Степовій в с. Михайлівка, Вільнянського району, Запорізької області (з господарськими будівлями та спорудами); на ? частку земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на ? частку земельної ділянки площею 0,40 га.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Встановлено, що 31 березня 2009 року Відділом Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області на підставі рішення Михайлівської сільської ради № 20-13 від 22.10.2008 року відповідачці ОСОБА_4 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,4000 га., на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області для ведення особистого селянського господарства.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того спірна земельна ділянка являється особистою приватною власністю дружини і розподілу не підлягає.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так відповідно до положень статей 6, 22 ЗК України 1990 p., чинного на момент виникнення спірних правовідносин, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 р. № 15 Про приватизацію земельних ділянок земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином у власність в безоплатному порядку частку із земельного фонду.

Законом України від 11 січня 2011 року № 2913 У1 " Про внесення змін до ст. бІ СК України щодо власності подружжя", який набрав чинності 08 лютого 2011 року, ст. 61 СК України доповнено частиною пятою. Відповідно вказаної норми земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності (зокрема в результаті приватизації), стає обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак відповідно до ч.І ст.58 Конституції України, ст 5 ЦК України правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, земельна ділянка, одержана громадянином у власність на підставі норм Земельного кодексу України, шляхом приватизації, є його особистою власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя.

Таку правову позицію, яка за ст.360-7 ЩІК України є обовязковою для всіх судів, висловив Верховний Суд України в постанові від 06 лютого 2013 року - справа № 6-175цс12.

Посилання апелянта на матеріальні витрати позивачем на облаштування земельної ділянки як на підставу визнання за ним права власності на ? її частину являється необґрунтованим оскільки такі витрати можуть компенсуватися при розподілі майна подружжя, але не надають права претендувати на частину майна.

Таким чином вказані та інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: