Справа № 577/5017/15-ц
Провадження № 2/577/1674/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2015 року м. Конотоп

Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого Кущенка М.Ф.

при секретарі Олійник В.П.

розглянувши у відкритому у судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Ідея Банк" про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач свої вимоги обгрунтовує тим, що 22 січня 2014 року між нею та ПАТ «Ідея Банк» було укладено споживчий кредитний договір № Р36.250.70121, відповідно до якого ОСОБА_2 надав їй у тимчасове користування грошові кошти в розмірі 9754,00гривень для задоволення особистих потреб.

Однак вона вважає, що даний кредитний договір слід визнати недійсним, оскільки він не відповідає вимогам ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист справ споживачів» так як перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодовець не повідомив їй у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Аналогічні вимоги викладені п.2.1 Постанови НБУ № 168 від 10.07.2007р. « Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. В п.2.4 даної постанови визначено, що банки зобовязані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з наведеною вище інформацією.

Такої переддоговірної роботи зі нею - позивачем по справі - проведено не було. Їй не було повідомлено про наявні форми кредитування, відмінності між ними. Натомість, банк запропонував укласти договір у формі, яка, як виявилося після укладання договору, є найбільш незручною для неї і найбільш вигідною для банку.

Крім того, її взагалі не було повідомлено про орієнтовану сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання споживчого кредиту. Це призвело до того, що вона була позбавлена можливості реально оцінити суму переплати по кредиту та взагалі доцільність його отримання.

Таким чином, ОСОБА_2 замовчав важливу інформацію про умови кредитування, загальну суму кредиту, скориставшись її правовою необізнаністю та відсутністю спеціальних знань про властивості та характер товару, ввів її в оману.

Також в даному кредитному договорі міститься умова про сплату послуг за користування кредитом в розмірі 1,9000% від початкової суми, що суперечить вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає, що «Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

В порушення вимог ч.4 статті 11 Закону України «Про захист справ споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту відповідач не зазначив детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача.

Кредитний договір також не відповідає п.п 3.1, 3.2 постанови НБУ № 168 від 10.07.2007 р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Зокрема положеннями пункту 3.1.Постанови Банки зобовязанні в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту' з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, зазначивши про таке:

1) визначення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів, відповідно до вибраного банком методу, відповідно до нормативно - правових актів Національного банку.

2) перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій ( тарифів) банку, що повязані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісій, за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково - касове обслуговування, здійснення валюто - обмінних операцій, юридичне оформлення тощо;

3) перелік і розмір інших фінансових зобовязань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та /або умовами кредитного договору ( страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісій під час купівлі - продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо.)

Відповідно до положень пункту 3.2 вказаної постанови Кредитний договір повинен містити графік платежів ( згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Договір № Р36.250.70121 від 22.01.2014 року, що укладений між нею і банком абсолютно не відповідає зазначеним вимогам законодавства. Банк взагалі не повідомив її про сукупну вартість кредиту ні до, ні під час укладанні кредитного договору, ні в самому кредитному договорі. ОСОБА_2 не виконав цього обовязку до цих пір. Таким чином, ОСОБА_2 свідомо ввів її в оману щодо істотних умов договору - його ціни, а також скористався її правовою необізнаністю та станом здоровя, так як вона є інвалідом другої групи. В іншому випадку вона не підписала б даного кредитного договору.

Просить врахувати, що вказаний договір хоч і містить Графік платежів, але фактична ціна даного договору не зазначена, тому вона не могла реально оцінити його загальну вартість. Сплачуючи кошти в рахунок повернення кредиту, вона позбавлена можливості контролювати яким чином ОСОБА_2 розподіляє їх на тіло, відсотки та комісію Банку. Вона не знає скільки коштів їй потрібно ще сплатити.

Крім того під час укладання договору ОСОБА_2 не повідомив її про реальну процентну ставку та про абсолютне значення подорожчання кредитних ресурсів, що є порушенням вимог визначених п. 3.3 зазначеної постанови НБУ.

Посилається на п.2 ч.2 статті 19 Закону України «Про захист справ споживачів» і вказує, що підприємницька практика цього банку є такою, що ввела її в оману, оскільки інформація про кредитний продукт їй надана у нечіткий, незрозумілий та двозначний спосіб, що не дало їй можливості для здійснення свідомого вибору.

Не надавши їй важливої інформації в порушення вказаних вимог, відповідач ввів її в оману.

Посилається також на п. 3.6 Постанови НБУ № 168 від 10.07.2007р. Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту і вказує, що банк не мав права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії які банки здійснює на власну користь (перевірку наданих документів, ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або їх вчинення з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Всупереч цьому банк зобовязав її оплачувати щомісячно його послуги за обслуговування кредиту, що передбачено п. 1.5 Договору, а також сплатити кошти у разі дострокового погашення кредиту. Сам кредитний договор розроблявся саме банком і за своєю природою є договором приєднання, а тому відповідальність щодо його змісту повинна бути покладена на банк. А це свідчить про явні ознаки її обману з метою отримання банком прихованого додаткового прибутку. В умовах укладеного договору закладений істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на її шкоду як споживача.

Посилається також на ст.ст. 3,16,229,230,236,524,548,627,632 ЦК , 11,15,18,19,22 Закону України Про захист прав споживачів і просить визнати недійсним вказаний договір. (л.с.1-4)

В судовому засіданні представник позивача за дорученням ОСОБА_3 до вимог позову додала уточнення позову суть яких зводилася до незаконності встановлення банком комісії. Просила також звернути увагу, що графік платежів не містить кінцевої суми погашення боргу, не визначає підстави нарахування комісії, процент сплати за користування кредитом має різні показники. Первісний позов також готовила вона і здійснені порушення банком вона виділила в жирний колір. Після відкладення розгляду справи в звязку із необхідністю вручення уточнених позовних вимог відповідачу, представник позивача на розгляд справи не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. (л.с.28-31, 38).

Відповідач на розгляд справи також не зявився, подав заперечення на позов і просить розглянути позов без його участі. В запереченні на позов вказує, що перед укладенням вказаного договору із позивачем була проведена переддоговірна робота в ході якої позивачу була надана письмова інформація про умови кредитування, про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування та про орієнтовну сукупну вартість кредиту, про що була складена відповідна довідка-повідомлення, яку підписала позивач. Крім цього в п. 5.1 оспорюваного кредитного договору позичальник заявляла та гарантувала, що ОСОБА_2 перед укладенням кредитного договору повідомив їй у належній формі і в повному обсязі інформацію передбачену ч.2 ст. 11 ЗУ Про захист прав споживачів, що вона ознайомлена із тарифами банку і згодна із ними та вважає їх справедливими. А ч.4 ст. 11 ЗУ Про захист прав споживачів передбачає детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням відсоткової ставки та вартості послуг, повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту, що ними і було зроблено і це погоджується із вимогами ст. 2, п.8 ст. 47 Закону України Про банки і банківську діяльність якими передбачається, крім погашення боргу, сплата процентів інших зборів та комісійну винагороду за надані послуги. Така плата за обслуговування кредиту існує і в їхньому банку і вона затверджена внутрішніми актами. Такі положення відповідають діючому законодавству і не можуть бути визнані несправедливими. Вказаний висновок викладений і в постановах Верховного суду України від 12 вересня 2012р. у справі № 6-80 цс 12 та від 25.09.2013р. у справі № 6-80 цс13 і відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК він являється обовязковим при вирішенні подібних справ. Оскільки в оспорюваному договорі плата за обслуговування кредитної заборгованості визначена не за формулою із змішаними величинами, а відображена чітко фіксованою сумою, то така умова не суперечить положенням ч.5 ст. 11 ЗУ Про захист прав споживачів та затвердженому сторонами графіку платежів. Просить в задоволенні вимог позову відмовити.

Перевіривши матеріали справи суд приходить до слідуючого висновку.

Відповідно до положень ст. 215 ч.1 ЦК, на яку посилається позивач, як на підставу своїх вимог,

підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

А ч.1-3,5-6 ст. 203 ЦК встановлюють, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивач також посилається на ч.2, 4 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів та дублює всі пункти, які вони містять, виділяючи , за пояснення представника позивача, жирним шрифтом ті, які на її думку були порушені відповідачем.

Згідно вказаних норм у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену ст. ст. 15 і 23 вказаного Закону.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону.

Позивач також посилається на ст.ст. 229 і 230 ЦК які регулюють недійсності договору під впливом помилки і під впливом обману. За весь час розгляду позивач разом із своїм представником так і не визначились на підставі якої статті вони просять визнати недійсним вказаний договір. А вони є взаємовиключними.

Судом встановлено, що 22.01.2014р. між ПАТ Ідея Банк і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № Р36.250.70121, згідно якого банк надав позивачу на поточні потреби 9754 грн. строком на 48 місяців, а позичальник зобовязаний повернути його разом із процентами та платою за кредитне обслуговування і комісіями з гідно із умовами договору та Додатком 1 від 22.01.2014р. За користування кредитом позичальник сплачує 7,9 % річних від залишкової суми кредиту, а за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує щомісячну плату в розмірі 1,9 % від початкової суми кредиту. Ставки процентів по цьому договору є стабільними і не можуть змінюватися без попереднього погодження між сторонами (п. 1.1 1-6 вказаного договору) (л.с.8). Відповідно до п. 5.1 Договору позичальник заявляв та гарантував, що вся інформація, відомості та документи у тому числі і ті, що містяться в даному Договорі та кредитній справі є достовірними. І банк, перед укладенням кредитного договору повідомив позичальнику в належній формі в повному обсязі інформацію передбачену ч.2 ст11 ЗУ Про захист прав споживачів. Зазначена інформація позичальнику відома та зрозуміла. Позичальник ознайомлений з вказаним законом, з тарифами банку. Копію договору з додатком до нього (№1 Графік щомісячних внесків) позичальник отримав. Умови вказаного договору позичальник вважає справедливим і такими, що відповідають його інтересам. Сторони також погодили і підписали графік щомісячних внесків за цим договором в якому вказані конкретні суми погашення із розбивкою на тіло кредиту, проценти , комісію та вказана загальна сума, що підлягає до щомісячної сплати. (л.с.9-10). Сторона відповідача також представила суду Довідку - повідомлення згідно якої банк надав позичальнику до підписання кредитного договору письмову інформацію про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту в тому числі про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей та переваг між ними. Вказана довідка підписана обома сторонами. (л.с.19).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. За положеннями частини пятої статті 11, статті 18 Закону України Про захист прав споживачів до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм та умов договору між сторонами дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Оскільки в спірному договорі плата за обслуговування кредиту та за його дострокове погашення визначена за постійними величинами, то такі умови не суперечать як положенням частини пятої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів, так і затвердженому сторонами графіку платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісяця фіксовану суму, де розмір щомісячної плати за обслуговування кредиту на весь період дії договору дорівнює відповідно визначеній сумі.

Саме по собі визначення в графіку платежів розміру комісії із величини, яка щомісяця зменшується і невиведення повної суми платежів на кінець погашення кредиту (л.с.10) не може свідчити про недійсність вказаного договору, оскільки вказані суми виведені за кожний місяць платежу, а підсумовування вказаних даних за весь період платежів відноситься до простих арифметичних дій, які під силу як позивачу так і її представнику.

Укладений між сторонами договір відповідає діючим норомам.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що прав позивача, як споживача послуг, при укладенні вказаного кредитного договору та його виконанні порушено не було, викладені трактування вимог позову , як порушення зі сторони відповідача , підтвердження не знайшли, зворотнього сторона позивача не довела і в задоволенні вимог позову слід відмовити .

Керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні вимог позову відмовити.

Апеляційне оскарження рішення може бути проведене шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайсуд протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Кущенко М. Ф.