АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Хоменко О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року колегія суддів судової палати по розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі

головуючого: судді Білич І.М

суддів Волошина В.М., Поліщук Н.В.

при секретарі Абдуллаєвій Е..А, Горбачовій І.В.

за участю: представника відповідача Рябчун Д.С.

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до Національної академії Служби безпеки України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись у березні 2015 року з вищевказаним позовом до суду свої вимоги обґрунтовував тим, що у період з 03.02.2012 року по 31.07.2012 року він працював на кафедрі Національної академії Служби безпеки України. 31.07.2012 року був звільнений з посади у відповідності до ст.36 п.2 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку трудового договору. Проте, трудову книжку отримав лише 26.10.2012 року, в зв'язку з чим відповідач має виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.07.2012 по 26.10.2012 року. Також, йому було виплачено компенсацію за 27 календарних днів невикористаної календарної відпустки, хоча відповідач мав би виплатити компенсацію за 33 календарних дні. Не було виплачено і матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, де ставив питання про його скасування та постановлення нового про задоволення позову у повному обсязі. Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити. У подальшому не з'явившись до суду в судові засідання двічі (19.10.2015 року та 19.11.2015 року), подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою, однак доказів на підтвердження поважності причин неявки до клопотання надано не було.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності апелянта в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Представник відповідача не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення осіб що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так судом при розгляді справи було встановлено, що відповідно до наказу № 57 - ос від 06.02.2012 року ОСОБА_5 був прийнятий на роботу на умовах строкового трудового договору з 03.02.2012 року по 31.07.2012 року.

Згідно до наказу № 410 - ос від 16.07.2012 року ОСОБА_5 перебував у додатковій відпустці тривалістю 16 календарних днів, з 12 по 27 липня 2012 року відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На підставі наказу № 449 - ос від 31.07 2012 року ОСОБА_5 було звільнено з роботи за ст. 36 п. 2 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку трудового договору з виплатою грошової компенсації за 27 невикористаних днів щорічно відпустки .

ОСОБА_5 отримав трудову книжку 26 жовтня 2012 року.

У день звільнення 31.07.2012 року позивачу було нараховано на картковий рахунок 2188, 73 гривни, і 15.08.2012 року - 3598, 97 гривень.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності. Зазначаючи про відсутність вини відповідача у несвоєчасному отримання позивачем трудової книжки суд вказував на те, що позивач будучи присутнім на роботі в день звільнення, для отримання трудової книжки до відділу кадрового забезпечення не з'явився, заяву про пересилання трудової книжки поштою не залишив. Також, позивачем була виплачена компенсація за невикористану відпустку в повному обсязі, за 27 календарних днів. З урахуванням того, що позивачу за спірний період часу не надавалася щорічна відпустка, суд вважав такими, що не підлягають до задоволенню вимоги про надання матеріальної допомоги на оздоровлення.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою апелянт зазначав, що матеріали справи не містять доказів своєчасності видачі відповідачем йому трудової книжки, як і доказів того, що він відмовився від її отримання. А відтак, з урахуванням довідки про заробітну плату виданої Національною академією Служби Безпеки України кошти за час затримки у видачі трудової книжки будуть складати 254,29 (середньоденна заробітна плата) х 61 (робочі дні затримки трудової книжки з 31.07.2012 по 26.10.2012) =15 511,69 гривень, які і підлягають до стягнення на його користь.

Колегія суддів вважає що зазначені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на матеріалах справи та нормах діючого законодавства.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку.

Відповідно до положень ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Як було встановлено у судовому засіданні, що також підтвердив і позивач він був присутнім на роботі у день свого звільнення (31 липня 2012 року). До відділу кадрів для отримання трудової книжки не з'явився, заяву про її відправлення поштою також не надав.

А відтак, апелянт вказуючи на обов'язок відповідача вручити йому трудову книжку у день звільнення не бере до уваги те, що законодавець покладає у відповідності до положень ст. 47 КЗпП на власника або уповноважену ним особу лише обов'язок щодо «видачі» трудової книжки в день звільнення який може відбутися лише за зверненням працівника.

Доказів відмови у видачі трудової книжки в день звільнення позивачем надано не було.

У зв'язку з чим наступні дії відповідача повністю узгоджуються з вимогами відображеними в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 298.07.1993 року № 58), а саме, п. 4.2 у відповідності до якого лише в разі відсутності працівника на роботі в день звільнення власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається, тільки за письмовою згодою працівника.

Оскільки, апелянт у день звільнення перебував на роботі відповідач не мав підстав для надсилання йому поштового повідомлення передбаченого п. 4.2 Інструкції.

Зазначене вище вказує на відсутність вини відповідача щодо затримки видачі трудової книжки, а відтак і підстав для виплати на користь позивача середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Також апелянтом вказувалось на безпідставність відмови у виплаті компенсації за 6 календарних днів невикористаної відпуски, що становить 799, 75 гривень та матеріальної допомоги на оздоровлення за 33 календарних днів невикористаної відпустки в розмірі посадового окладу в сумі 2188, 73 гривни.

У відповідності до положень ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. У разі звільнення науково - педагогічних працівників, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за невикористані ними дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості.

Позивач пропрацював на день свого звільнення у відповідача п'ять повних місяців. При звільненні йому була виплачена компенсація за 27 календарних днів щорічної відпустки. Розрахунок кількості невикористаних днів відпустки провадився відповідачем відповідно до вимог Порядку № 346 та Порядку № 100, а також у відповідності з рекомендаціями Міністерства соціальної політики України. І з урахуванням того, що за час роботи позивача було визначено 5 святкових днів, а також два неробочі дні які не враховуються у розрахунок тривалості відпустки та не оплачуються.

Також, у відповідності до ст. 57 Закону України «Про освіту» передбачено забезпечення педагогічним та науково - педагогічним працівникам виплату допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу при наданні щорічної відпустки.

Зазначене свідчить про те, що допомога на оздоровлення виплачується науково - педагогічним працівникові при наданні щорічної відпустки, межі її розміру встановлені законодавством і не залежать від кількості днів відпустки. Якщо така відпустка працівникові не надавалася, то і виплата допомоги при звільненні чи після нього законодавством не передбачена

За таких обставин підстави відмови у задоволенні позову узгоджуються з нормами діючого законодавства та матеріалами справи.

Не можуть бути підставою для скасування судового рішення і доводи апеляційної скарги щодо безпідставності відмови суду у задоволенні вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З урахуванням того, що як при зверненні позивача до суду з позовом, так і у ході розгляду справи позивачем такі вимоги не заявлялися.

З урахуванням вищевикладеного, колегія судді вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року залишити без змін

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: