Номер провадження 2/754/6196/15
РІШЕННЯ

Іменем України

04 грудня 2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Панченко О.М.

при секретарі Буцко М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, посилаючись на те, сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 03 січня 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського району м. Києва. Від спільного шлюбу мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час є повнолітнім. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 липня 2012 року шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Після досягнення сином повноліття він продовжує навчання, та з 11 серпня 2015 року є студентом Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут», де навчається на денній формі навчання та за держзамовленням. Матеріальне становище позивачки на даний час є складним, оскільки, відповідно до наказу від 08 жовтня 2015 року, остання перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з 12 жовтня 2015 року по 19 серпня 2018 року. Відповідач матеріальної допомоги на утримання спільного сина не надає. З врахуванням вимог ст.ст. 185, 199, 200 Сімейного Кодексу України позивачка просить суд стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця починаючи з дати подання позову, тобто з 15 жовтня 2015 року, до закінчення сином навчання чи до досягнення ним 23-річного віку, в залежності від того, яка з цих обставин настане першою.

У судовому засіданні позивачка підтримала заявлений позов у повному обсязі та просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Окрім іншого, позивачка також зазначила, що відповідач не виконує в добровільному порядку рішення суду від 07 липня 2012 року щодо стягнення з останнього аліментів на утримання дітей. Крім того пояснила, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому на даний час немає змоги надавати матеріальну допомогу синові, а отже вважає, що відповідач має нести витрати, пов'язані з навчанням сина.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, та пояснив, що на даний час він не працює та зареєстрований як безробітній в Деснянському РЦЗ м. Києва з 14 травня 2015 року, також перебуває на обліку в Деснянському районному Управління пенсійного фонду України в м. Києві, отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІІ групи в розмірі 894 грн. 00 коп. або 949 грн. 00 коп., по різному, в березні 2014 року отримав пенсію в розмірі 474 грн. 50 коп. в звязку з вирахуванням аліментів. Крім того, відповідно до медичних довідок, має тяжке медичне захворювання та йому протипоказана важка фізична праця у звязку з постійною потребою у лікуванні. Вважає, що він немає можливості надавати позивачці допомогу та сплачувати аліменти на повнолітнього сина, що продовжує навчання.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі зареєстрованому 03 січня 1997 року в Відділі реєстрації актів громадянського стану Ватутінського району м. Києва. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 липня 2012 року шлюб між сторонами було припинено (а.с. 8-9).

Від спільного шлюбу сторони мають дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час є повнолітнім та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12).

Повнолітній син ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою. Вказана обставина не оспорюється відповідачем по справі.

Відповідно до довідки № 5016 від 12 жовтня 2015 року, виданої Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут» ОСОБА_3 є студентом 1 курсу денної форми навчання згаданого навчального закладу та навчається за держзамовленням і закінчує університет 30 червня 2019 року (а.с. 13).

Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до посвідчення громадянина евакуйованого із зони відчуження та пенсійного посвідчення відповідача, вбачається, що останній має категорію 2 групи інвалідності (а.с. 33).

Відповідно до довідки № 3643 від 02 вересня 2015 року, з 14 травня 2015 року відповідач зареєстрований як безробітній в Деснянському РЦЗ м. Києва, дохід за період з 14 травня 2015 року по 31 серпня 2015 року становить 3 143 грн. 22 коп. (а.с. 34).

Як зазначено в довідці № 37 від 02 квітня 2014 року, відповідач знаходиться на обліку в Деснянському районному Управлінню пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІІ групи, отримав дохід з серпня 2013 року по березень 2014 року в сумі 6 897 грн. 50 коп., крім того, в березні 2014 року з даної виплати було здійснено відрахування аліментів (а.с. 35).

Відповідач на даний час не працює, оскільки має тяжкі медичні захворювання та останньому протипоказана важка фізична праця, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК, довідкою № 74 Поліклініки № 2 Деснянського району м. Києва від 22 лютого 2013 року, медичними висновками, витягами з історії хвороби та листками непрацездатності особи (а.с. 36-46).

Відповідач вказує також на те, що на даний час він не працює, в звязку зі станом свого здоровя, оскільки потребує постійного лікування, та в даний час його матеріальний стан не дозволяє сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частинами першою та третьою статті 199 СК України визначено, якщо повнолітні дочка, син, продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Пленумом Верховного Суду України передбачено підстави виникнення обов'язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р. обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Законодавець передбачив обов'язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання до закінчення такого навчання або до досягнення дитиною двадцяти трьох років під умовою можливості надання такої допомоги, тобто законодавець обов'язок батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, поставив у залежність від матеріального стану батьків.

При постановленні судового рішення судом враховується матеріальний стан відповідача, а саме його перебування на обліку в Деснянському районному Управлінні пенсійного фонду України в м. Києві та в Деснянському РЦЗ м. Києва, де останній зареєстрований як безробітний, наявність у відповідача тяжких медичних захворювань, що позбавляє останнього можливості працювати, та вважає, що відповідач надав суду належні та допустимі докази, які свідчать про те, що на даний час матеріальний стан відповідача не дозволяє йому утримувати повнолітню дитину.

Наявність у відповідача доходу у вигляді соціальної виплати по безробіттю та виплати внаслідок загального захворювання ІІІ групи інвалідності не є підставою для задоволення позову, оскільки наявність даних коштів не свідчить про можливість відповідача утримувати повнолітнього сина, та не свідчить про наявність доходів у відповідача, які б дозволяли йому надавити матеріальну допомогу.

Частиною 2 ст. 88 ЦПК України передбачено, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 198, 199 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10, 15, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання відмовити.

Судові витрати по справі компенсуються за рахунок коштів Державного Бюджету України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: