Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готра Т.Ю.,

суддів : Боднар О.В., Джуги С.Д.,

при секретарі : Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, Ужгородської міської ради, 3-х осіб Управління Держземагенства в Ужгородському районі Закарпатської області, Реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про визнання недійсним рішення Ужгородської міської ради, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, зобов'язання вчинити певні дії та визнання законним користувачем земельної ділянки, - зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Ужгородської міської ради про скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою; - позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Ужгородської міської ради, відділу Держкомзему в м.Ужгороді про скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, в якому вказував на те, що він є власником гаражу, розташованого по АДРЕСА_2, право власності на який за ним зареєстровано в КП «Бюро технічної інвентаризації м.Ужгорода». Вказаним гаражем він користується з 1996 року на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №126 від 24 липня 1996 року, яким йому надано дозвіл на переоформлення на себе гаражу, який раніше належав ОСОБА_4

Однак сім'я ОСОБА_1, яка мешкає в сусідньому будинку за адресою : АДРЕСА_1, перешкоджає йому в користуванні належним йому гаражем, посилаючись на те, що такий розташований на їхній землі, внаслідок чого порушуються його права як власника гаражу та користувача земельної ділянки.

Вказував на те, що проведеною Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області перевіркою встановлено, що рішенням 1 сесії 1У скликання Ужгородської міської ради від 28.02.2006 року №845 ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку площею 0,025 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1, та видано їй державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК №048867 від 03.04.2006 року.

В ході перевірки стало відомо, що частина переданої у власність земельної ділянки площею 0,00571 га. відноситься до прибудинкової території будинку АДРЕСА_2, що підтверджується викопіровкою з генерального плану міста.

Також встановлено, що відповідно до збірного кадастрового плану АДРЕСА_1 та буд.АДРЕСА_2 на вказаній земельній ділянці площею 0,00571 га. розташований металевий гараж, який належить ОСОБА_3

За результатами проведеної перевірки Держінспекція дійшла висновку, що рішення Ужгородської міської ради про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 не відповідає вимогам ст.42 ЗК України, що є підставою для скасування виданого їй державного акту на право власності на земельну ділянку.

Посилаючись на те, що відповідачці ОСОБА_2 у приватну власність було передано частину земельної ділянки, якою він користується на законних підставах, на якій розташований належний йому на праві приватної власності гараж, тому просив :

1) Визнати недійсним п.5 рішення №845 від 28 лютого 2006 року Ужгородської міської ради 1 сесії 1У скликання про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,025 га. по АДРЕСА_1;

2) Визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,025 га. по АДРЕСА_1, серії ЗК №048867 від 03 квітня 2006 року, виданий ОСОБА_2;

3) Зобов'язати реєстраційну службу Ужгородського міськрайонного управління юстиції скасувати державну реєстрацію вказаного державного акту шляхом скасування відповідного запису в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі;

4) Зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відновити попередній стан земельної ділянки шляхом демонтування забору й насаджень, та не чинити йому перешкод у користуванні земельної ділянки, на якій розташований належний йому на праві приватної власності гараж по АДРЕСА_2;

5) Визнати ОСОБА_3 законним користувачем земельної ділянки, на якій розташований належний йому на праві приватної власності гараж по АДРЕСА_2, в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок, передбачених ст.121 ЗК України.

У вересні 2012 року ОСОБА_2 пред'явила до ОСОБА_3, Ужгородської міської ради зустрічний позов, в якому просила скасувати рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №126 від 24.07.1996 року «Про переоформлення гаражу на ОСОБА_3», як таке, що не ґрунтується на законі і прийнято з порушенням чинного законодавства, та зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою біля будинку АДРЕСА_2 шляхом демонтажу гаража, який розташований на ній, посилаючись на те, що частина гаражу розташована на належній їй на праві власності земельній ділянці, якою вона не може користуватися, внаслідок чого порушуються її земельні права.

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Ужгородської міської ради, відділу Держкомзему в м.Ужгороді, в якому просив скасувати рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №126 від 24.07.1996 року «Про переоформлення гаражу на ОСОБА_3»; - зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою біля будинку АДРЕСА_2 шляхом демонтажу гаража, який розташований на ній; - стягнути з ОСОБА_3 на його користь 20 000,00 грн. завданої йому моральної шкоди, посилаючись на те, що рішення виконкому Ужгородської міської ради прийнято з порушенням вимог закону; що належний ОСОБА_3 гараж частково знаходиться на їхній земельній ділянці, якою вони не можуть користуватися, а тому порушуються їхні права на землю, та що затіяний ОСОБА_3 спір щодо належності йому та його дружині земельної ділянки завдає йому тяжких моральних страждань.

Вказані позовні заяви ухвалами Ужгородського міськрайонного суду від 23 жовтня 2012 року та від 14.03.2013 року об'єднані в одне провадження.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19 листопада 2014 року первісний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним п.5 рішення №845 від 28 лютого 2006 року Ужгородської міської ради 1 сесії 1У скликання про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,025 га. по АДРЕСА_1.

Визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,025 га. по АДРЕСА_1, серії ЗК №048867 від 03 квітня 2006 року, виданий ОСОБА_2

Зобов'язано реєстраційну службу Ужгородського міськрайонного управління юстиції скасувати державну реєстрацію вказаного державного акту шляхом скасування відповідного запису в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відновити попередній стан земельної ділянки шляхом демонтування забору й насаджень, та не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні земельної ділянки, на якій розташований належний йому на праві приватної власності гараж по АДРЕСА_2.

Визнано ОСОБА_3 законним користувачем земельної ділянки, на якій розташований належний йому на праві приватної власності гараж по АДРЕСА_2, в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок, передбачених ст.121 ЗК України.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали на нього апеляційну скаргу в якій просять скасувати рішення суду, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_3 відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 та позов ОСОБА_1 задовольнити.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 та ОСОБА_5, яка представляє інтереси ОСОБА_2, апеляційну скаргу підтримали.

ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав, просив таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

ОСОБА_2, представники Ужгородської міської ради, управління Держземагенства в Ужгородському районі Закарпатської області, реєстраційної служби Ужгородського МРЮ у судове засідання не з»явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Способи захисту прав на земельні ділянки передбачені статтею 152 Земельного кодексу України, згідно якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди не дійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів №126 від 24 липня 1996 року ОСОБА_3 дозволено переоформити на себе гараж по АДРЕСА_2, який раніше належав ОСОБА_4 (а.с.9).

Згідно витягу про Державну реєстрацію прав КП «Бюро технічної інвентаризації м.Ужгорода» Ужгородської міської ради Закарпатської області від 25.01.2012 року, за ОСОБА_3 в цілому зареєстровано право приватної власності на вказаний гараж на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26.12.2011 року (а.с.168).

Отже судом встановлено, що з 1996 року ОСОБА_3 набув права користування вказаним гаражем, а у січні 2012 року став його власником.

Посилання суду першої інстанції на те, що при переході до ОСОБА_3 права користування на вказаний гараж до нього перейшло і право користування земельною ділянкою, на якій він розташований, є помилковим з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, - при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі про відчуження.

Однак, ОСОБА_3 права користування вказаним гаражем набув не на підставі цивільно-правової угоди, а на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів №126 від 24 липня 1996 року, що виключає застосування положень статті 30 ЗК України (в редакції 1990 року) до даних правовідносин.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження набуття ОСОБА_3 права користування земельною ділянкою, на якій розташований гараж, у спосіб передбачений Земельним кодексом України в редакції, чинній на час набуття ним права користування вказаним гаражем.

Таким чином, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що ОСОБА_3 є належним користувачем земельної ділянки, на якій розташований гараж.

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі рішення 1 сесії 1У скликання Ужгородської міської ради від 28.02.2006 року №845 передано у власність земельну ділянку площею 0,025 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1, та видано їй державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК №048867 від 03.04.2006 року.

Визнаючи недійсним п.5 рішення №845 від 28 лютого 2006 року Ужгородської міської ради 1 сесії 1У скликання про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,025 га. по АДРЕСА_1, та визнаючи незаконним і скасовуючи виданий ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,025 га. по АДРЕСА_1, серії ЗК №048867 від 03 квітня 2006 року, - суд першої інстанції виходив із того, що вказаний державний акт ОСОБА_2 виготовлено з порушенням вимог земельного законодавства, так як не було погоджено межі земельної ділянки із ОСОБА_3, який є користувачем земельної ділянки на якій розташований гараж.

Проте, колегія суддів із висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки ОСОБА_3 у встановленому законом порядку не набув права користування земельною ділянкою на якій розташований належний йому гараж, він не є мешканцем будинку АДРЕСА_2, де розташований цей гараж, так як проживає за адресою АДРЕСА_3, там же проживав і на час переоформлення на нього вказаного гаражу, а тому він не є суміжним землекористувачем з яким необхідно погоджувати межі земельної ділянки. На час приватизації ОСОБА_2 земельної ділянки у 2006 році ОСОБА_3 був лише користувачем гаражу і права користування на земельну ділянку під ним не набув. А тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку про визнання недійсним рішення Ужгородської міської ради та про визнання незаконним і скасування виданого ОСОБА_2 державного акту.

Встановивши, що вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсним п.5 рішення №845 від 28 лютого 2006 року Ужгородської міської ради 1 сесії 1У скликання про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,025 га. по АДРЕСА_1; - визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,025 га. по АДРЕСА_1, серії ЗК №048867 від 03 квітня 2006 року, виданого ОСОБА_2, - не підлягають задоволенню, тому колегія суддів вважає, що у задоволенні решти вимог про зобов'язаня реєстраційну службу Ужгородського міськрайонного управління юстиції скасувати державну реєстрацію вказаного державного акту шляхом скасування відповідного запису в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; -зобов'язання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відновити попередній стан земельної ділянки шляхом демонтування забору й насаджень, та не чинити йому перешкод у користуванні земельної ділянки, на якій розташований належний йому на праві приватної власності гараж по АДРЕСА_2; - та визнання ОСОБА_3 законним користувачем земельної ділянки, на якій розташований належний йому на праві приватної власності гараж по АДРЕСА_2, в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок, передбачених ст.121 ЗК України - слід відмовити, оскільки такі є похідними від перших двох позовних вимог.

Стосовно рішення суду в частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні зустрічного позову та відмови ОСОБА_1 у позові, то суд першої інстанції рішення в цій частині ухвалив з додержанням норм матеріального і процесуального права, і підстав для його скасування в цій частині колегія суддів не вбачає.

Так, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у відповідності до вимог статей 10,60 ЦПК України не довели і не подали суду доказів на підтвердження того, що спірним рішенням виконкому Ужгородської міської ради народних депутатів №126 від 24 липня 1996 року, яким ОСОБА_3 надано дозвіл на переоформлення на себе гаражу по АДРЕСА_2, були порушені їхні права, як і не доведели, зокрема, щодо завдання ОСОБА_1 моральної шкоди. Стосовно вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про зобов'язання ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою біля будинку АДРЕСА_2 шляхом демонтажу гаража, який розташований на ній, - то такі є передчасними, оскільки право власності ОСОБА_3 на гараж ними не оскаржено, а обраний спосіб захисту фактично призводить до позбавлення права власності ОСОБА_3 на гараж у спосіб не передбачений законом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову ОСОБА_3 у відповідності до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи з ухваленням в цій частині нового рішення, яким у позові ОСОБА_3 слід відмовити, у решті рішення суду залишити без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2014 року в частині задоволення первісного позову ОСОБА_3 - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, Ужгородської міської ради, 3-х осіб Управління Держземагенства в Ужгородському районі Закарпатської області, Реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про визнання недійсним рішення Ужгородської міської ради, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, зобов'язання вчинити певні дії та визнання законним користувачем земельної ділянки - відмовити.

У решті рішення суду - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :