Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1467/15-ц
У Х В А Л А

17 березня 2015 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі :

головуючого судді Демчика Р.В.,

при секретарі Мелещенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси подання державного виконавця Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2, а саме в квартиру АДРЕСА_1 для проведення примусового виконання рішення суду,-

встановив:

Державний виконавець Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2, а саме в квартиру АДРЕСА_1 для проведення примусового виконання рішення суду.

Своє подання обґрунтовує тим, що на виконанні в Придніпровському відділі ДВС Черкаського міського управління юстиції знаходиться зведене виконавче провадження №43501777 про стягнення з ОСОБА_2 на користь юридичних осіб боргу в сумі 609966 грн. 06 коп.

З метою опису та арешту майна боржника неодноразово здійснювалися виходи державного виконавця за місцем проживання боржника, однак доступу для проведення виконавчих дій державному виконавцю не надано, про що складені відповідні акти.

Відповідно до наявної в матеріалах виконавчого провадження довідки ЧООБТІ, боржнику належить 2/3 частин квартири за адресою АДРЕСА_2

У звязку з тим, що рішення суду не виконано, державний виконавець просить надати дозвіл на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2, а саме в квартиру АДРЕСА_1 для проведення примусового виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали подання, суд вважає, що подання не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до п.10 ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Згідно ст. 376 ЦПК питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні подання у наданні дозволу на примусове входження до житла боржників, суд виходить з того, що подання подано державним виконавцем передчасно без належного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Так до подання державного виконавця не додано доказів того, що боржнику на праві власності належить 2/3 частин квартири за адресою АДРЕСА_2, та доказів, що боржник чинить перешкоди в проникненні до вказаної квартири.

Крім того, кожному гарантується недоторканність житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (частини перша, друга статті 30 Конституції України).

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обовязком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобовязань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що підстав для проникнення до вищезазначеної квартири недостатньо, обставини, викладені в поданні, не знайшли свого підтвердження через відсутність належних доказів

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 209, 376 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні подання державного виконавця Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2, а саме в квартиру АДРЕСА_1 для проведення примусового виконання рішення суду відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом 5 днів з дня проголошення або отримання її копії.

Головуючий:

ОСОБА_3