Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №300/1252/14-ц

21.04.2015 смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі судді Софілканич О. А., при секретарі судового засідання Балецькому С.М., з участю позивача - ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідачів- Палапа Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Воловець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міжгірської районної лікарні, Сектору охорони здоров"я Міжгірської районної державної адміністрації про поновлення на роботі та стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міжгірської районної лікарні, Сектору охорони здоров"я Міжгірської районної державної адміністрації про поновлення на роботі та стягнення коштів.

Позов мотивував тим, що 08 квітня 2013 року наказом головного лікаря Міжгірської районної лікарні №58-о його було звільнено з роботи з 15 квітня 2013 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказом головного лікаря Міжгірської районної лікарні №62-о від 11 квітня 2013 року позивачу надано частину невикористаної щорічної основної відпустки тривалістю 20 календарних днів терміном з 15 квітня 2013 року по 8 травня 2013 року включно та встановлено днем звільнення відповідно до п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України 8 травня 2013 року. Зазначав, що скорочення посади, яку він обіймав, відбулося з надуманих підстав, а звільнення - у зв'язку з упередженим до нього ставленням. Просить суд визнати незаконним наказ головного лікаря Міжгірської районної лікарні №27-о від 11 лютого 2013 року про скорочення посади заступника головного лікаря, наказ головного лікаря Міжгірської районної лікарні №58-о від 8 квітня 2013 року про звільнення його з роботи, поновити його на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Позивач та представник позивача в судовому засідання позов підтримали, наполягали на його задоволенні.

Представник відповідачів під час розгляду справи проти задоволення позову заперечив, вважає його безпідставним.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 працював у відповідача на посаді заступника головного лікаря з економічних питань (а.с.9-10, т.1).

Наказом відділу охорони здоров'я Міжгірської районної державної адміністрації від 7 лютого 2013 року №693-к скорочено посаду заступника головного лікаря з економічних питань Міжгірської районної лікарні (а.с.36, т.1).

Наказом головного лікаря Міжгірської районної лікарні від 11 лютого 2013 року №27-о у зв'язку із створенням централізованої бухгалтерії при відділі охорони здоров'я Міжгірської районної державної адміністрації та у зв'язку із скороченням посади заступника головного лікаря з економічних питань, ОСОБА_1 запропоновано посаду підсобного робітника Міжгірської районної лікарні (а.с.13).

Наказом головного лікаря Міжгірської районної лікарні від 8 квітня 2013 року №58-о звільнено ОСОБА_1 із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.39, т.1).

Наказом головного лікаря Міжгірської районної лікарні від 8 квітня 2013 року №60-о скасовано наказ головного лікаря Міжгірської районної лікарні від 8 квітня 2013 року №58-о. Даний наказ ніким не оспорений та не скасований.

Наказом головного лікаря Міжгірської районної лікарні від 11 квітня 2013 року №62-о ОСОБА_1 надано частину невикористаної щорічної основної відпустки тривалістю 20 календарних днів терміном з 15 квітня 2013 року по 8 травня 2013 року включно та встановлено днем звільнення останнього відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України 8 травня 2013 року.

Пунктом 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників

З обставин справи, встановлених судом, вбачається, що дійсно у відповідача мало місце скорочення штату працівників, скорочувалася посада позивача, позивач попереджався за два місяці про наступне вивільнення.

Частина друга ст.40 КЗпП України допускає звільнення з підстав, передбачених пунктами 1,2,6 ст.40 КЗпП України, лише у випадку, коли працівника неможливо перевести за його згодою на іншу роботу.

Наказом головного лікаря Міжгірської районної лікарні від 11 лютого 2013 року №27-о позивачу запропоновано посаду підсобного робітника Міжгірської районної лікарні та попереджено про заплановане вивільнення.

Відповідно до акту, складеного 9 квітня 2013 року головним лікарем, заступниками головного лікаря, головою профкому, начальником відділу кадрів Міжгірської районної лікарні позивач від запропонованої посади підсобного робітника лікарні відмовився (а.с.41, т.1). Інших вакантних посад, які відповідають кваліфікації позивача на момент його звільнення не було, що підтверджується довідкою кадрової служби №269 від 07.06.2013 року (а.с.241, т.1) та тарифікаційними списками працівників (а.с.242-261, т.1)

Окрім цього, частиною 3 статті 40 КЗпП України передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 надано частину невикористаної щорічної основної відпустки тривалістю 20 календарних днів терміном з 15 квітня 2013 року по 8 травня 2013 року включно та встановлено днем звільнення останнього відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України 8 травня 2013 року, тобто у відповідності до ч.1 ст. 3 Закону України «Про відпустки».

Відповідно до вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що звільнення позивача було проведено у відповідності до вимог чинного трудового законодавства, тому підстав для задоволення позову немає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 213, 215, 218 ЦПК України, ст.ст.40 Кодексу законів про працю України, ст.3 Закону України "Про відпустки", суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міжгірської районної лікарні, Сектору охорони здоров"я Міжгірської районної державної адміністрації про поновлення на роботі та стягнення коштів- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Софілканич О. А.