Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/663/145 Головуючий у 1 інстанції: Махіборода Н.О.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С.

Суддів: Подліянової Г.С.

Дашковської А.В.

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного закладу "Відділкова клінічна лікарня станції Запоріжжя-2 Державного підприємства "Придніпровська залізниця" про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності

ВСТАНОВИЛА :

У червні 2014 року ОСОБА_3, який працює лікарем-анестезіологом відділення анестезіології та реанімації у ДЗ "Відділкова клінічна лікарня станції Запоріжжя-2 ДП "Придніпровська залізниця", звернувся до суду із позовом до ДЗ "Відділкова клінічна лікарня станції Запоріжжя-2 ДП "Придніпровська залізниця" про визнання незаконним та скасування наказу №01/166 від 05.05.2014р. в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності за порушення п.4.1,4.2 посадової інструкції, а саме, за інцидент, який стався 16.04.2014р., коли на зміні його нічного чергування у відділенні реанімації, хворий ОСОБА_4, який перебував в тяжкому стані після операції, самостійно покинув відділення. За що позивачу винесена догана. Позивач ОСОБА_3 вважає наказ безпідставним, оскільки він не порушував трудову дисципліну, сумлінно виконуючи свою посадову інструкцію. А інцидент із хворим ОСОБА_4, позивач вважає прикрим непорозумінням, які інколи виникають в роботі лікаря.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2014 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати постановити нове, яким позов задовольнити.

Відповідач Державний заклад "Відділкова клінічна лікарня станції Запоріжжя-2 Державного підприємства "Придніпровська залізниця", будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи за неявки відповідача, належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, районний суд виходив з того, що у відповідача були всі законні підстави для застосування до позивача ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді догани за неналежне виконання покладених на нього трудових обов"язків.

З таким висновком суду першої інстанції можна погодитись.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов"язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження Роботодавця, додержуватися трудової та технологічної дисципліни вимог нормативних актів про охорону праці.

Порушення трудової дисципліни визначається п. 2. "Типових правил", як не виконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов"язків.

Відповідно до вимог ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана; 2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством (ст. 147-1 КЗпП України.).

Судом установлено, що ОСОБА_3 працює лікарем -анестезіологом відділення анестезіології та реанімації в Державному закладі "відділкова клінічна лікарня станції Запоріжжя-2 Державного підприємства "Придніпрвська залізниця" з 06.02.1998 року ( а.с. 4-5).

Наказом № 01/166 від 05.05.2014 року ОСОБА_3 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності з винесенням догани за порушення останнім вимог п. 2.20 п. 4.1, п 4.2. Посадової інструкції лікаря-анестезіолого, затвердженої головним лікарем лікарні від 21.01.2009 року, пунктів 5, 6 Положення про лікаря-анестезіолого. Для винесення зазначеного наказу став випадок котрий мав місце 16 квітня 2014 року на зміні нічного чергування ОСОБА_3, а саме, самовільне, безперешкодне покидання відділення реанімації та інтенсивної терапії важко хворим ОСОБА_4 В наказі також зазначено, що самовільне покидання хворим відділення реанімації стало можливим із за неналежного виконання своїх посадових обов'язків черговим лікарем ОСОБА_3 і медсестрою ОСОБА_6, які допустили неналежне відношення до лікувально-діагностичному процесу, а саме: здійснення ретельного нагляду за станом життєво важливих функцій хворого, постійної реєстрації їх в відповідних медичних документах ( кожні три години), під час операції і післяопераційному періоді до їх відновлення та стабілізації та своєчасно проводити корекцію інтенсивної терапії. Хворий потребував постійної медичної допомоги, контролю зі сторони робітників відділення. Таким чином, персоналом відділення, своїм халатним відношенням, бездіяльністю, неналежним виконанням трудових обов"язків був грубо порушений процес лікування хворого ОСОБА_4, допущено погіршення його стану здоров"я, збільшення кількості днів знаходження його в лікувальному закладі. З наказом, позивач був ознайомлений 06.05.2014 року під особистий підпис ( а.с. 6).

Обсяг трудових обов"язків позивача міститься в Посадовій інструкції лікаря анестезіолога, затвердженої головним лікарем Державного закладу "Відділової клінічної лікарні станції Запоріжжя-2" Державного підприємства "Придніпровська залізниця" від 21.01.2009 року з якою ОСОБА_3 був ознайомлений 19.11.2010 року під особистий підпис, про що свідчить його запис у посадовій інструкції ( а.с. 7-9).

Діяльність позивача також регламентується " Положенням про лікаря-анестезіолога структурного підрозділу служби анестезіології" затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров"я України від 08.10.1997 року № 303.

Відповідно до п.п. 2.8, 2.9, 2.11, 2.20, 2.26, 3.10 Посадової інструкції лікаря-анестезіолога він повинен забезпечувати кваліфіковане проведення інтенсивної терапії і реанімації при невідкладних станах; здійснювати нагляд за побічними реакціями/діями лікарських засобів; у роботі дотримуватись принципів медичної деонтології; керувати роботою підпорядкованого середнього медичного персоналу; працювати на робочих місцях, якими є: операційна, відділення, в яких готуються пацієнти до надання анестезії та інші місця, пов"язані з виконанням службових обов"язків; віддавати розпорядження підпорядкованому середньому медичному персоналу та контролювати його роботу.

Відповідно до п. 4.1. п. 4.2 лікар-анестезіолог несе відповідальність за свою діяльність відповідно до чинного законодавства, нормативних актів, що визначать діяльність органів управління та закладів охорони здоров"я, організації анестезіологічної допомоги населенню. Його робота оцінюється керівником заклад відповідно до стандартів технологій лікувально-діагностичного процесу та показників його діяльності ( а.с. 7-9).

Відповідно до п. п. 4, 5, 6 "Положення про лікаря-анестезіолога" лікар несе відповідальність за необхідний рівень спеціального обстеження хворого, проведення знеболювання, забезпечення цілеспрямованості та послідовності в лікувальному процесі. Лікар зобов"язаний чергувати по закладу як лікар-анестезіолог відповідно до затвердженого графіку, зобов"язаний здійснювати та забезпечувати ретельний нагляд за станом життєво важливих функцій організму хворого, постійно реєструвати їх у відповідних медичних документах підчас операцій та в після операційному періоді до їх відновлення і стабілізації, своєчасно проводити корекцію інтенсивної терапії. Черговий анестезіолог при відсутності завідуючого відділення виконує його обов"язки і користується його правами, він повинен контролювати роботу медичних сестер ( анестезистки, сестри палат інтенсивної терапії) ( а.с. 39).

16.04.2014 року ОСОБА_3 відповідно до графіку був на зміні нічного чергування у відділенні реанімації та інтенсивної терапії, що останнім не заперечувалося.

16.04.2014 року, на зміні нічного чергування ОСОБА_3 у відділенні реанімації, хворий ОСОБА_4, єдиний пацієнт відділення, який перебував в тяжкому стані після операції, будучи прив"язаний до реанімаційного ліжка по руках та ногах, близько другої години ночі самостійно звільнився від фіксуючих його зав"язок, зняв з себе катетер, дренаж та зонд і безперешкодно покинув відділення в оголеному вигляді. Після чого, він самостійно спустився до терапевтичного відділення, де його зустріла медсестра та провела до хірургічного відділення лікарні, там він був укладений в ліжко працівниками цього відділення, при цьому, хворий в категоричній формі відмовився від переведення його знову в відділення реанімації.

Відносно даного випадку була проведена службова перевірка, за результатами якої, було встановлено, що позивач ОСОБА_3, лікар - анестезіолог відділення реанімації, перебуваючи на чергуванні, не здійснював забезпечення та обов"язковий ретельний нагляд за станом життєво важливих функцій організму хворого ОСОБА_4, в після операційний період до стабілізації його стану, хоча ОСОБА_4 був єдиним пацієнтом відділення. ОСОБА_3 не тільки не здійснював нагляд за хворим, який перебував в тяжкому стані після операції, а ще й не виконував свої обов"язки щодо організації та керування роботою підпорядкованого йому медичного персоналу, а саме, медичних сестер відділення, які не забезпечили ретельний нагляд за хворим, постійно не находилися біля хворого, що послужило безперешкодному покиданню хворим ОСОБА_4 відділення реанімації та інтенсивної терапії..

Керівництво лікарні вважає, що неналежне виконання своїх обов"язків позивачем могло призвести до шкідливих наслідків безпосередньо для після операційного хворого, а саме, для його життя та здоров"я.

Дані обставини були підтверджені рапортами та пояснювальними записками працівників хірургічного, терапевтичного відділення та відділення анестезіології та реанімації ДЗ "Відділкова клінічна лікарня станції Запоріжжя-2 ДП "Придніпровска залізниця", а також поясненнями позивача ( а.с.40-48).

Свідок ОСОБА_6 в суді першої інстанції пояснила, що вона є старша медсестра, на зміні нічного чергування ОСОБА_3 у відділенні реанімації єдиним пацієнтом був ОСОБА_4, якого перевили з хірургічного відділення після операції. Після виходу із наркозу біля 18 годин, хворий був дуже агресивним, тому вони прив"язали його до ліжка. О 20 годині він заспокоївся та заснув. Після чого ОСОБА_3 перебував в ординаторській, а ОСОБА_6 з молодшою медсестрою були в "сестринській" кімнаті. О 2-й годині ночі, ОСОБА_6 побачила тінь у коридорі, однак, вона вважала, що це пройшов ОСОБА_3. В подальшому вони дізналися, що хворий покинув відділення, закривши їх на замок.

Тобто, з пояснень даного свідка вбачається, що після 20 годин фактично важко хворого пацієнта було залишено одного, без нагляду. Остання визнає, що винесену відносно неї догану, наказом № 01/166 від 05.05.2014 року вона повністю визнає і не заперечує проти справедливого притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

В своїх поясненнях від 17.04.2014 року позивач ОСОБА_3 зазначив, що в ночі, коли хворий покинув відділення реанімації, він знаходився в ординаторській кімнаті ( а.с. 46).

Бзпосередній керівник ОСОБА_3 - завідуюча відділення анестезіології та реанімації у ДЗ " відділкова клінічна лікарня станції Запоріжжя-2 ДП " Придніпровска залізниця" Болгова А.В. та завідуючий хірургічним відділенням лікарні - Міхантьєв Д.І. в суді першої інстанції пояснили, що ОСОБА_3 не є досвідченим лікарем, його постійно треба контролювати, перевіряти його дії, бо він ставиться до своїх посадових обов"язків безвідповідально, не проявляє професійної участі до хворих та недостатньо приділяє уваги щодо догляду за ними. Щодо інциденту, який стався 16.04.2014 року, то ОСОБА_3, як черговий лікар, разом із старшою медсестрою ОСОБА_6 "проспали" хворого, тому безперечно порушили трудову дисципліну за що обґрунтовано притягнуті до відповідальності.

Сам факт самовільного залишення реанімаційного відділення хворим ОСОБА_4, за встановленими перевіркою обставинами, ОСОБА_3 не заперечував, як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції, однак, він вважає, що за хворим повинні були здійснювати нагляд старша та молодша медсестри, а в його обов"язки, не входить постійне чергування біля хворого. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 підтвердив, що роботу медичних сестер повинен організувати, надавати розпорядження та контролювати саме він. Натомість, в ночі 16.04.2014 року, коли хворий ОСОБА_4 самостійно покинув відділення, біля нього медсестри не знаходились, про те, що хворий покинув відділення реанімації його повідомила по телефону медсестра з хірургічного відділення.

Тобто, з пояснень самого позивача вбачається, що хворий ОСОБА_4 відділення реанімації та інтенсивної терапії вийшов безперешкодно, його ніхто не зупинив і не помітив.

Відповідно до трудової характеристики, наданою адміністрацією лікарняного закладу відносно ОСОБА_3 вбачається, що він має недостатній професійний рівень, не спроможний самостійно і виважено приймати рішення, свої функціональні обов"язки він виконує формально, тобто відноситься до них безвідповідально, до хворих не проявляє професійної участі та недостатньо приділяє уваги щодо догляду за ними ( а.с. 17).

Згідно до ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст. 212 ЦПК України і оцінив всі надані сторонами докази на ґрунті всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього їх дослідження, а також оцінив належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, відобразив в рішенні результати оцінки доказів і прийшов до обгрунтованого висновку, що 16.04.2014 року самовільне, безперешкодне покидання хворим ОСОБА_4 відділення реанімації та інтенсивної терапії, який потребував постійного догляду, сталося в результат неналежного виконання своїх посадових обов"язків черговим лікарем ОСОБА_3, який не тільки не здійснював постійний ретельний нагляд за хворим в післяопераційний період, а також не виконував свої обов"язки щодо керування роботою підпорядкованого середнього медичного персоналу (медичних сестер відділення), які недостатньо приділяли уваги щодо догляду за хворим, постійно не знаходились біля нього, не контролювали його стан, чим порушив п.2.20, 3.10 Посадової інструкції лікаря-анестезілого, п. п. 5, 6 Положення про лікаря-анестизіолога підрозділу служби анестезіології.

Доводи апеляційної скарги полягають в переоцінці на користь позивача тих доказів, які були належним чином досліджені і оцінені судом першої інстанції і не доводять неповноти або неправильності встановлення обставин, які мають значення для справи, або інших передбачених законом обставин, що тягнуть скасування рішення суду.

Таким чином, рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: