АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7261/15 Справа № 199/1459/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Калиновський А.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Калиновського А.Б.

Суддів Гайдук В.І., Єлізаренко І.А.

При секретарі Гулієву М.І.о

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 94 129 гривень 81 копійка; судові витрати з оплати судового збору у розмірі 941 гривня 30 копійок; а усього стягнуто 95 071 гривню 11 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.1054 ЦК України, обов'язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з ПАТ КБ "Приватбанк" 28 серпня 2007 року укладено кредитний договір № DN81AR03110175(а.с. 6-8), за яким банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти на строк з 28 серпня 2007 року по 27 серпня 2014 року включно у вигляді невідновлюваної кредитної лінії у розмірі 50 046, 80 грн. зі сплатою відсотків за їх використання у розмірі 0,75 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди в розмірі 0,50 % від суми виданого кредиту.

ОСОБА_2 визнаний той факт, що зазначений кредитний договір підписаний особисто ним, а також той факт, що ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобовязання за кредитним договором виконало належним чином та надало позичальнику кредитні кошти в повному обсязі.

Пунктом 7.1 кредитного договору було передбачено, що позичальник щомісяця починаючи через місяць повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) в розмірі 746,55 грн. для погашення заборгованості за цим договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

З розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором не виконував, а тому станом на 28 січня 2015 року має прострочену заборгованість за тілом кредиту у розмірі 36 375,61 грн., за нарахованими відсотками у розмірі 68 399,23 грн. та за комісією 11 285,18 грн.(а.с. 4-5).

У звязку з простроченням ОСОБА_2 повернення кредиту, сплати відсотків та комісії за користування кредитом, позивачем на підставі п. 4.1 кредитного договору здійснене нарахування пені у розмірі 169 507,40 грн.

Як встановлено, ОСОБА_2 просив суд застосувати до позовних вимог позовну давність та зменшити розмір нарахованої пені.

Відповідно до вимог ст. 266, ч.2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Згідно умов кредитного договору (п. 7.1) заборгованість за тілом кредиту, відсотками та комісією мала здійснюватися щомісячними платежами з періодом сплати з 24 по 28 число кожного місяця. Отже, 29 числа кожного місяця, у разі нездійснення до цього часу відповідачем чергового щомісячного платежу, позивач мав обєктивну можливість довідатися про порушення свого права на отримання такого щомісячного платежу і початок перебігу строку давності щодо вимог про стягнення такого простроченого щомісячного платежу починається з 29 числа відповідного місяця.

До матеріалів цивільної справи долучена накладна (а.с. 18), за якою позивач позов для передання до суду надав до поштової установи 24 лютого 2015 року.

Згідно вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позивачем пропущено строк давності щодо позовних вимог про стягнення чергових платежів з повернення кредиту, оплати відсотків та комісії, строк сплати яких настав 28 січня 2012 року.

Згідно розрахунку заборгованості (а.с. 4-5), станом на 24 січня 2012 року прострочена заборгованість відповідача перед позивачем становила:

●17518,51 грн. за тілом кредиту;

●37008,86 грн. за відсотками;

●7402,84 грн. за комісією.

У межах строку позовної давності заборгованість відповідача перед позивачем становить:

●18857,10 грн. за тілом кредиту (36375,61 - 17518,51);

●31390,37 грн. за відсотками (68399,23 - 37008,86);

●3882,34 грн. за тілом кредиту (11285,18 - 7402,84);

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України до позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Позивачем нарахування пені здійснене по 28 січня 2015 року (а.с. 5). У межах строку позовної давності та межах заявлених позовних вимог (з 24 лютого 2014 року по 28 січня 2015 року, що становить 338 днів) розмір пені становить 58 855,88 грн.(74005,18 / 425 х 338).

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк", суд правильно виходив з того, що відповідач, діючи необережно, фактично помилився щодо правових наслідків вилучення в нього автомобіля, застава якого забезпечувала виконання ним зобовязань за кредитним договором, не вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобовязань за цим договором та за відсутності підстав, передбачених законом та договором, в односторонньому порядку припинив виконання таких зобовязань. З того, що позивачем частково пропущена позовна давність за вимогами про стягнення кредитної заборгованості за тілом кредиту, відсотків, комісії та пені, а також з того, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір збитків, а відповідачем було заявлено про зменшення її розміру.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ "Приватбанк" про те, що суд помилково дійшов висновку про можливість зменшення розміру нарахованої пені не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 616 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника.

Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Як видно, позивач протягом тривалого часу не предявляв до відповідача будь-яких вимог, що сприяло більшому періоду прострочення.

У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України).

Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року № 6-1120цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Інші доводи апеляційної скарги ПАТ КБ "Приватбанк" не можуть бути прийняті до уваги, так як зводяться до тлумачення норм діючого законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: