Справа № 201/7993/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пєронкова М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення суми депозитного вкладу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 19 травня 2015 року звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути суму банківського вкладу, відсотки, 3 % річних за договором банківського вкладу та штраф за порушення умов договору на загальну суму 28 284, 84 євро, а також витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 27 червня 2013 року між нею та відповідачем було укладено договір банківського вкладу № SAMDNWFF98, відповідно до якого вона передала банку грошові кошти для розміщення на депозитний рахунок строком до 27 червня 2014 року в розмірі 13 000 євро зі сплатою 7,5% річних. У звязку з закінченням строку розміщення вкладу позивач 27 червня 2014 року звернулася до банку з проханням повернути суму вкладу та нараховані відсотки, однак їй було відмовлено. 16 лютого 2015 року позивач вже письмово звернулася до відділення ПАТ КБ «Приватбанк» з письмовою заявою про розірвання договору, однак зазначені вимоги не виконав та грошові кошти не повернув.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, посилаючись на те, що територія АР Крим визначена як тимчасово окупована територія, та відокремлені підрозділи «Приватбанку», що розташовані на окупованій території, позбавлені можливості належним чином здійснювати банківську діяльність, а також обслуговувати договори банківських вкладів та рахунків. Окупаційна влада здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк», у звязку з чим відповідач не має доступу до договорів клієнтами, платіжних документів. Проти стягнення з них коштів вони заперечують, вважають позовні вимоги до них безпідставними.

Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як встановлено в судовому засіданні, 27 червня 2013 року ОСОБА_1 звернулася ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою № SAMDNFF98 на оформлення вкладу «Станларт на 12 міс.», відповідно до якої позивач передала банку грошові кошти в розмірі 13 000 євро для розміщення на депозитному рахунку на строк до 27 червня 2014 року зі сплатою 7,5 % річних /а.с.5/. На виконання умов договору позивачем в той же день було внесено грошові кошти в розмірі 13 000 євро, що підтверджується копією квитанції від 27 червня 2013 року /а.с.5/.

16 лютого 2015 року позивачем надіслано на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» письмову заяву про розірвання договору та повернення грошових коштів /а.с.6/. Однак зазначені вимоги позивача залишені без задоволення. /а.с.7/.

Оригінал квитанції та оригінал зазначеного договору представником позивача було надано для огляду в судовому засіданні. Тобто позивачем було надано всі наявні докази укладення з банком договору депозитного вкладу та внесення відповідної суми вкладу, а представником відповідача не надано жодного доказу в спростування укладення договору з позивачем та внесення грошових коштів.

Сторонами договору погоджено можливість дострокового розірвання цього договору, за умови попередження один одного за два банківські дні.

За загальними положеннями про договір (ч.1 ст. 626 ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона, що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку , встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. За ч.1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час.

За приписами ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, здійснених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Вищезазначене свідчить про те, що розірвання договору та видача грошових коштів здійснюється виключно за заявою клієнта банку. Суд приходить до висновку, що позивач здійснила дії, необхідні за визначеним договором та законодавством порядком, для розірвання договору та отримання вкладу.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Аналіз зазначених правових норм дозволяє дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Крім того, розглядаючи справу «Золотас проти Греції», Європейський суд чітко вказав, що особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобов'язаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг уважати, що його вклад у банку в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Подібні довірчі відносини характерні для банківських операцій та банківської справи.

Відмовляючись повернути кошти, що належать клієнтові, банк порушує також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, обмеження прав позивача щодо отримання грошових коштів та відсотків за депозитним договором, які є її власністю є безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству України, а також Конституції України. Позивач не був позбавлений права на вищезазначені грошові кошти у встановленому законом порядку, а тому має право на їх повернення відповідачем без будь-яких обмежень.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Таким чином з банку на користь позивача підлягають стягненню по договору від 27 червня 2013 року 3% річних в розмірі 650, 84 євро, що по курсу НБУ станом на 04 грудня 2015 року еквівалентно 16 030, 19 грн. Розрахунок зазначеної суми позивачем проведено правильно у відповідності з встановленими обставинами, умовами договору та вимогами чинного законодавства /а.с. 4/.

Щодо стягнення з відповідача штрафу відповідно до ст. 23 ЗУ «Про захист прав споживачів» необхідно зазначити наступне. Відповідно до зазначеної статті передбачена система штрафів, що зараховується до державного бюджету за порушення законодавства про захист прав споживачів, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення штрафу, оскільки позивачем не надано обґрунтованого розрахунку штрафу відповідно до умов договору та чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми депозитного вкладу в розмірі 13 000 євро, відсотків в розмірі 1 634 євро та 3% річних в розмірі 650, 84 євро, що в гривневому еквіваленті складає 16 030, 19 грн. в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню.

Відповідно ч.1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 79 ЦПК України встановлено, що до витрат, повязаних з розглядом справи відносяться витрати на правову допомогу.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення суми депозитного вкладу задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором банківського вкладу № SAMDNFF98 від 27 червня 2013 року

13 000 євро сума вкладу;

1 634 євро відсотки;

650, 84 євро, що в гривневому еквіваленті станом на 04 грудня 2015 рік по курсу НБУ 24,63 грн.становить 16 030, 19 грн. 3% річних.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на юридичну допомогу в розмірі 5 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О.Демидова