Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/307/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Бершадська О. В.
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

11.03.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів - Гайсюка О.В., Голованя А.М.,

за участю секретаря - Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 грудня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

11 червня 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та після збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь 39000 грн. відшкодування завданих збитків та 20000 грн. відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтовано тим, що рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2014 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житлом, будинком АДРЕСА_1. Вселено його у вказаний будинок та зобов'язано ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не чинити йому перешкоди у здійсненні права користування цим житловим будинком та гаражем. Неправомірні дії відповідачів змусили його винаймати окреме житло, зокрема: згідно договору оренди квартири від 5 листопада 2012 року він проживав в орендованій квартирі протягом 12 місяців та витратив на це 18 000 грн. З 5 листопада 2013 року він проживав в орендованому будинку, згідно договору найму від 5 листопада 2013 року, та витратив на ці цілі 21000 грн., а всього - 39 000 грн. Крім того, вважає, що неправомірними діями відповідачів йому завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, вимушених додаткових зусиллях, пов'язаних з необхідністю винаймати окреме житло, порушенні сну та емоційних змінах, порушенні нормальних життєвих зв'язків, погіршенні стосунків з оточуючими, які спровокований порушенням його прав з боку відповідачів.

Відповідач ОСОБА_3 пред'явила зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання недійсними договору оренди квартири від 5 листопада 2012 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, а також договору найму житлового приміщення від 5 листопада 2013 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з тих підстав, що ці договори не були зареєстровані чи посвідчені належним чином, вчинені під впливом зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною.

Ухвалою суду першої інстанції від 22 вересня 2014 року до участі у справі залучено в якості співвідповідачів за зустрічним позовом - ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 грудня 2014 року в задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови в задоволені первісного позову, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення у цій частині та ухвалити нове рішення. В обґрунтування апеляційної скарги послався на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У частині вирішення зустрічного позову рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржувалося.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 подала письмові заперечення на апеляційну скаргу в яких вказує, що у відповідачів не виникло зобов'язань, передбачених ст. 1166 ЦК України. Рішення суду щодо вселення позивача не виконане, а виконавче провадження закрито через неможливість виконання. Підстави для безоплатного проживання ОСОБА_2 у її будинку відсутні. Позивач недобросовісно використовує право на звернення до суду, переслідуючи корисливу ціль - неправомірне збагачення за її рахунок. Факт заподіяння позивачу збитків є не доведеним. Крім того, позивач має у власності кілька об'єктів нерухомості, що забезпечує йому право на житло.

Інші особи, які беруть участь у справі, письмові заперечення на апеляційну скаргу не подали.

Сторони, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, особисто в судове засідання не з'явилися.

Представник позивача - ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Він послався на те, що факт створення відповідачами перешкод у користуванні позивачем будинком по АДРЕСА_1 раніше був встановлений рішенням суду, яке має приюдиційне значення. Факт заподіяння позивачу майнової і моральної шкоди протиправними діями відповідачів є доведеним. Розмір шкоди підтверджений наявними у справі доказами. Він припускає, що розмір завданих позивачу збитків може бути зменшений судом на суму сплачених позивачем за період з 5 листопада 2012 року витрат на оплату спожитих ним комунальних послуг.

Представники відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 і ОСОБА_10 у судовому засіданні доводи апеляційної скарги не визнала з підстав, вказаних у її письмових запереченнях ОСОБА_8

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_11 також заперечила проти доводів апеляційної скарги посилаючись на те, що вони не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив і матеріалами справи і підтверджується, що між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виник спір з приводу користування позивачем по справі житловим будинком АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_3 та в якому з 25 квітня 2003 року проживав і був зареєстрований позивач по справі разом з дружиною - ОСОБА_4, яка являється донькою ОСОБА_3

Рішенням Кіровського районного суду від 25 квітня 2011 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 розірвано, але після цього ОСОБА_2 продовжив проживати у будинку, який належав ОСОБА_3

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2012 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зняття з реєстрації та виселення без надання іншого житлового приміщення, відмовлено за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. Вказане рішення набрало законної сили.

Рішенням Кіровського районного суду від 27 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 17 липня 2014 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 серпня 2014 року, скасовано рішення Кіровського районного суду від 25 листопада 2013 року та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житлом , задоволено. Усунуто ОСОБА_2 перешкоди в користуванні житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_2 у вказаний будинок та зобов'язано ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні права користування цим житловим будинком та гаражем.

Останнім з названих судових рішень встановлено, що ОСОБА_2 вселився в будинок АДРЕСА_1, як член сім'ї ОСОБА_3 - її зять. У зв'язку з цим він набув право проживання у вказаному будинку.

З жовтня 2012 року ОСОБА_3 та колишня дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_4 чинять йому перешкоди в користуванні житловим будинком та надвірними будівлями по АДРЕСА_1, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 категорично заперечують проти проживання позивача у спірному будинку, спільно змінили замки вхідних дверей до приміщень.

У зв'язку з продажем 20 серпня 2014 року ОСОБА_3 будинку АДРЕСА_1 рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2014 року залишилося не виконаним.

Ухвалами Кіровського районного суду м. Кіровограда від 6 листопада 2014 року виконавчі листи, видані на підставі рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2014 року, визнані такими, що не підлягають виконанню у зв'язку з неможливістю виконання рішення суду.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 5 листопада 2012 року, між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено договір оренди двокімнатної квартири АДРЕСА_2 та згідно додатку № 2 до цього договору ОСОБА_2 сплатив за 12 місяців користування квартирою 18000 грн.

5 листопада 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір найму житлового приміщення - ? частини жилого будинку за адресою: АДРЕСА_3. За користування вказаним житлом ОСОБА_2 сплатив 21000 грн.

Вимагаючи стягнення завданих збитків, позивач посилався нормами ст. 22, 1166 ЦК України та на те, що через неправомірні дії відповідачів він вимушений був винаймати житло та сплачувати за це кошти.

Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Проте, за висновком суду першої інстанції, витрати на оренду не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, тобто не є шкодою, яка була завдана позивачу.

Такий висновок суду є правильним так, як за обставин справи, що склалися, до реальних збитків можна віднести лише витрати позивача, які він зробив або мусить зробити для відновлення свого порушеного права на проживання в АДРЕСА_1.

Однак кошти у сумі 39000 грн. позивач витратив не на відновлення свого права на проживання у вказаному будинку, а на найм іншого житла, хоч це і було пов'язано із створенням ОСОБА_3 і ОСОБА_4 перешкод у користуванні ним житлом на яке він мав право на підставі ст.ст. 156, 162 ЖК України, як колишній член сім'ї власника будинку.

Крім того, виходячи і з змісту вказаних вище статей ЖК України та у зв'язку з відсутністю угоди між ОСОБА_2, як колишнім членом сім'ї, і ОСОБА_3, як власником будинку, про безоплатне користування жилим приміщенням, позивач мав право користуватися цим житлом за плату а також зобов'язаний був сплачувати окремо за спожиті ним комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Платність договору найму житла передбачена і ст.ст. 810, 815, 820 ЦК України.

Оскільки право на проживання у будинку ОСОБА_3 для позивача є платним, то підстави вважати його витрати на найм іншого житла, в тому числі і оплату комунальних послуг, завданими збитками - відсутні.

З урахуванням викладеного колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що в цій частині рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Відмовляючи в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вважав, що факт спричинення такої шкоди позивачем не доведено, а доводи наведені ним у позовній заяві є лише припущенням.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна так, як вони не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно приписів ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд першої інстанції не врахував, що створення спільними протиправними діями відповідачів по справі перешкод позивачу в користуванні майном, на яке він мав право, а саме: зміна замків на вхідних дверях будинку та гаражу за адресою: АДРЕСА_1, встановлено рішенням суду і відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України ці обставини доведенню не підлягають.

Отже факт протиправної поведінки відповідачів щодо позивача належним чином підтверджений.

Вказані дії відповідачів спричинили позивачу душевні страждання та вимагали від нього вжиття додаткових зусиль для пошуку собі прийнятного для нього житла в м. Кіровограді на що позивач вказував звертаючись до суду.

Таким чином факт заподіяння діями відповідачів моральної шкоди позивачу є доведеним.

Суд першої інстанції не врахував вказаних норм ЦК України та не надав належної оцінки обставинам справи, безпідставно вказавши про те, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються лише на припущеннях.

Оскільки моральну шкоду позивачу було заподіяно спільними протиправні дії відповідачів то, відповідно до ч. 1 ст. 1189 ЦК України, вони несуть солідарну відповідальність перед позивачем.

Виходячи з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України та з урахуванням обставин справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що завдана позивачу моральна шкода підлягає відшкодуванню грішми у сумі 1000 грн.

У зв'язку з встановленою апеляційним судом невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи, рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цієї вимоги.

З цих самих підстав та відповідно до ст. 80 ЦПК України з ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню компенсація сплаченого ним судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 грудня 2014 року в частині вирішення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_2 1000 (одну тисячу) грн. компенсації за завдану моральну шкоду.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 грудня 2014 року в частині вирішення вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення збитків залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 по 9 грн. 13 коп. з кожного, як компенсацію судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: