АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/9293/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/789/1491/15 Доповідач - Фащевська Н.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Гурзель І. В., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Бріль В.Л.

Сторін: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3, представника КС Добра справа ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13 жовтня 2015 року по справі за позовом КС Добра справа до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором №68/14 від 04.04.2014 року, зустрічними позовами ОСОБА_2 до КС Добра справа, ОСОБА_7 про визнання договору поруки недійсним, ОСОБА_1 до КС Добра справа ОСОБА_5 про визнання договору поруки недійсним, ОСОБА_6 до КС Добра справа, ОСОБА_5 про визнання договору поруки недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з апеляційними скаргами на вищезазначене рішення суду, яким позов кредитної спілки «Добра Справа» до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_5, ОСОБА_2, як солідарного поручителя, на користь кредитної спілки «Добра справа» заборгованість за кредитним договором №68/14 від 04 квітня 2014 року 18489 (вісімнадцять тисяч чотириста вісімдесят дев'ять) грн. 46 коп.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_5, ОСОБА_1, як солідарного поручителя, на користь кредитної спілки «Добра справа» заборгованість за кредитним договором №68/14 від 04 квітня 2014 року 18489 (вісімнадцять тисяч чотириста вісімдесят дев»ять) грн. 46 коп.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_5, ОСОБА_6, як солідарного поручителя, на користь кредитної спілки «Добра справа» заборгованість за кредитним договором №68/14 від 04 квітня 2014 року 18489 (вісімнадцять тисяч чотириста вісімдесят дев'ять) грн. 46 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до кредитної спліки «Добра справа», ОСОБА_5 про визнання договору поруки недійсним, відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до кредитної спліки «Добра справа», ОСОБА_5 про визнання договору поруки недійсним, відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до кредитної спліки «Добра справа», ОСОБА_5 про визнання договору поруки недійсним відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6 на користь кредитної спілки «Добра справа» 60 (шістдесят) гривень 90 коп. судового збору, з кожного.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказують, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, що є підставою для його скасування.

Апелянти просять скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13 жовтня 2015 року в частині солідарного стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суми боргу. Зустрічний позов ОСОБА_8 та ОСОБА_2 про визнання договору поруки № 68/14 від 4.05.2014 року недійсним задовольнити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційних скаргах, судова колегія вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №68/14 від 04 квітня 2014 року кредитною спілкою «Добра справа» ОСОБА_5 на умовах строковості, зворотності, платності та забезпеченості, надано кредит на споживчі потреби у сумі 16 000 грн. 00 коп. строком по 04 квітня 2016 року із платою 28 відсотків річних за користування кредитом.

Згідно п.4.3 Договору та Графіку розрахунків заборгованості по кредитному договору, ОСОБА_5, за період із 04.04.2014 р. і до 04.04.2016 р. повинен був щомісячно сплачувати відсотки по 373,33 грн. і повертати рівними частинами тіло кредиту в сумі 666,67 грн.

Відповідно до п. 4.5 Кредитного договору, у разі виникнення заборгованості за договором сторони погоджують таку послідовність її погашення: у першу чергу здійснюються платежі на погашення заборгованості по процентах з користування кредитом; у другу чергу здійснюються платежі на погашення заборгованості за кредитом; у третю чергу здійснюються поточні платежі згідно графіка розрахунків.

4 квітня 2014 року з метою забезпечення виконання ОСОБА_5 зобовязань, узятих за кредитним договором, між КС Добра справа та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 укладено договори поруки, за умовами яких останні взяли на себе зобовязання відповідати за зобовязаннями ОСОБА_5, які виникають з умов кредитного договору, зокрема повернення кредиту в сумі 16 000 грн. 00 коп., процентів за користування кредитом в розмірі та в строки, передбачені кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання договорів поруки недійсними з підстав відсутності волевиявлення поручителів на їх укладення, суд виходив з того, що позивачі не довели факт психологічного насильства на поручителів зі сторони боржника ОСОБА_5

Колегія погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає встановленим обставинам по справі та вимогам закону.

Так, згідно із ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

В силу вимог ч.1 ст.231 ЦК України, правочин вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду України у п.21 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9, при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях.

За правилами ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що Договори поруки між КС Добра справа та відповідно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено 4 квітня 2014 року.

Суд підставно не прийняв до уваги як доказ психолічного насильства факт існування між сторонами трудових відносин, відповідно до яких вони знаходились у підпорядкуванні ОСОБА_5

Судом встановлено, що позивачі були прийняті на роботу сторожами на підставі наказу директора Тернопільського технічного ліцею, відповідач працював завідуючим господарства даного ліцею, звільнився у 2014 році. Із позовами про визнання договорів недійсними позивачі звернулись до суду 13 липня 2015 року, після подання до них та боржника вимог про стягнення заборгованості по кредитному договору.

Будь-яких інших доказів вчинення боржником психологічного насильства на поручителів, останніми не надано і в судовому засіданні не здобуто.

Крім того, даний факт сам по собі не може бути доказом вчинення боржником психологічного начильства над позивачами та підставою для визнання договорів поруки недійсними.

Висновки суду позивачами не спростовані.

Задовольняючи позов про стягнення з поручителів заборгованості по кредиту, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_5 зобов'язання за Кредитним договором, виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з позичальника та поручителів.

Такий висновок суду відповідає вимогам закону та встановленим обставинам по справі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, починаючи із 04 липня 2014 р. не виконує належним чином свої зобов'язання - не сплачує відсотки за користування кредитом та не погашає суми кредиту.

Станом на червень 2015 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_5 за Кредитним договором №68/14 від 04 квітня 2014 року становить 18 489 грн. 46 копійок, з яких:

-14 377 грн. 70 коп. - заборгованість по кредиту;

-4 111 грн. 76 коп. - несплачені відсотки за користування кредитом.

В забезпечення виконання зобов'язань перед кредитною спілкою «Добра справа», між кредитною спілкою та ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладено окремо із кожним договори поруки №68/14 від 04.04.2014 р.

Згідно п.8.1 Кредитного Договору за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства.

Відповідно до п.3.1.1 Кредитного договору КС має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів за несплату позичальником більше однієї виплати або іншого істотного порушення умов цього Договору.

Відповідно до п.п. 1.2, 2.1, 4.1,4.2 зазначених договорів поруки, Поручителі зобов'язуються перед Кредитором виконати за ОСОБА_5 зобовязання в повному обсязі на умовах кредитного договору №68/14 від 04.04.2014 р.

Згідно п.6.1 Договору поруки порука припиняється у випадку припинення зобов'язання боржника за кредитним договором якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання кредитного договору не пред'явить вимоги до поручителя.(пункт 4 статті 559 ЦК України).

Таким чином, суд першої інстанції виходив з того, що у звязку з порушенням боржником виконання зобовязання за кредитним договором КС Добра справа відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і пункту 3.1.1 кредитного договору використала право дострокового стягнення з позичальника та поручителів заборгованості за кредитним договором, змінила строк виконання основного зобовязання, і предявила позов до поручителя в межах трьох років, починаючи від дати порушення виконання зобов'язання.

Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками зробленими Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року та 6 липня 2015 року і не суперечать їм, згідно з яких вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13 жовтня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Н.Є. Фащевська

Судді: І.В. Гурзель

ОСОБА_9