Справа № 139/82/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючої - судді Коломійцевої В.І,

секретаря Мельник А.О.,

з участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою в якому просила зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, розташованою на АДРЕСА_1, шляхом демонтажу сінника та відновити межі вказаної земельної ділянки. Стягнути з відповідача кошти витрачені на сплату судового збору.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власницею земельних ділянок площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 0,1912 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 17 вересня 2013 року № 9487767 та № 9488693. Відповідачем ОСОБА_1, яка проживає по іншу сторону вулиці, самовільно збудовано сінник на частині земельної ділянки, яка належить позивачеві. Відповідач, добровільно звільнити дану земельну ділянку від сінника не бажає.

Позивач в судове засідання не з'явилася. У позовній заяві просила розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Суд вважає можливим, відповідно до вимог ст.158 ч.2 ЦПК України, розглянути справу у відсутність позивача враховуючи, що остання скористалася своїми процесуальними правами подавши суду відповідну заяву.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала. Суду пояснила, що дійсно на частині земельної ділянки, яка на даний час належить позивачеві стоїть її сінник, який вона зобов'язується в добровільному порядку звільнити. При цьому зазначила, що сінник був побудований ще у 1990 - х роках її батьком. З цього часу її сім'я ним постійно користувалася. Тому вона заперечувала проти його демонтажу.

Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивачу, ОСОБА_2, на праві власності належить дві земельних ділянки: площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - індексний номер - 9487767, та 0,1912 га для ведення особистого селянського господарства - індексний номер - 9488693, що розташовані на АДРЕСА_1 (а.с. 7-10).

На частині земельної ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - індексний номер - 9487767 знаходиться сінник, що самовільно збудований відповідачем ОСОБА_1 (а.с. 19-20).

Факт самовільного зайняття відповідачем частини земельної ділянки позивача підтверджується довідкою виконавчого комітету Рівненської сільської ради №747 від 12.08.2014 року (а.с.4) та не заперечується відповідачем.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічне положення міститься і в статті 321 ЦК України.

Стаття 391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки право власності позивача було порушене, то вимога про зобов'язання осіб, які його порушують, усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою підлягають до задоволення.

Разом з тим, згідно з ч.ч. 2, 3, 5 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснено, що згідно зі ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади с питань земельних ресурсів.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за №391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа - підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Таким чином, вимога позивачки про відновлення меж земельної ділянки задоволенню не підлягає, оскільки вона не підвідомча суду.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст.152, 158, 212 ЗК України, ст.ст. 321, 391 ЦК України, ст. ст.10, 60, 88, 174, 212-215, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, розташованою на АДРЕСА_1 шляхом демонтажу сінника.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення виготовлено 27.02.2015 року.

Суддя: