Номер провадження: 22-ц/785/6236/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Парапана В.Ф., Панасенкова В.О.,

при секретарі Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

встановила:

Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісяця, починаючи з дня предявлення позову до суду і до повноліття дитини.

В обґрунтування свого позову вона посилалася на те, що знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 14 березня 2009 року. Під час спільного проживання у них народився син, вказаний вище, який після припинення ними шлюбних відносин і спільного проживання з липня 2014 року, проживає разом з нею і знаходяться на її утриманні. Відповідач ніякої матеріальної допомоги на виховання та утримання сина не надає, ухиляючись від своїх обовязків батька. Відповідач не працює і в теперішній час стабільного заробітку не має. На утримання та розвиток сина необхідно чималі кошти, які вона сама надати йому не в змозі, тому просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі, у вказаному вище розміру. Зберігати сімейні відносини з відповідачем вона категорично не бажає і в теперішній час в судовому порядку розглядається її позов про розірвання шлюбу.

У своїй письмовій заяві, поданій до загальної канцелярії суду, позивачка просила задовольнити її позовні вимоги та справу розглянути без її участі.

Відповідач в судове засідання не прибув. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку, встановленому законом. 04 червня 2015 року до загальної канцелярії суду від представника відповідача ОСОБА_5, надійшли письмові заперечення на позов, згідно яких, відповідач позовні вимоги визнає частково і на користь позивачки на утримання сина готовий щомісяця платити аліменти в розмірі 385 гривень, посилаючись на те, що він ніде не працює і на своєму утримані має непрацездатну мати ОСОБА_6, яка являється інвалідом 3-ї групи.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 750 (сімсот пятдесят) гривень щомісяця, починаючи з 02 квітня 2015 року і до повноліття сина, а саме до 21 лютого 2027 року та в доход держави судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок.

На вказане рішення суду представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вказане рішення, а саме позов ОСОБА_3 задовольнити частково, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на дитину в розмірі 385,80 грн. щомісячно до повноліття дитини.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Позивачка і відповідач з 14 березня 2009 року знаходяться в зареєстрованому шлюбі і проживали спільно однією сімєю, що вони підтвердили своїми заявами та що підтверджується свідоцтвом про шлюб, укладений сторонами (а.с. 4).

Від спільного проживання, сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом про його народження (а.с. 3).

З липня 2014 року позивачка і відповідач однією сімєю не проживають і спільне господарство не ведуть, припинивши шлюбні відносини, які продовжувати категорично не бажають, оскільки втратили одне до одного почуття поваги та любові, що вони підтвердили своїми письмовими заявами, поданими до загальної канцелярії суду, які приєднані до справи.

Неповнолітній син сторін, постійно проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні.

Матеріальну допомогу на утримання сина, позивач в достатній мірі відповідачці не надає, посилаючись на відсутність роботи та своє нелегке матеріальне становище.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідач офіційно не працює, має нестабільний, мінливий дохід.

Відповідно до положень ст. 184 Сімейного Кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При таких обставинах суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача аліментів на утримання їхнього сина обґрунтовані.

Разом з тим, суд дійшов до обґрунтованого висновку, що розмір аліментів в сумі 1500 гривень, які позивачка просить стягувати з відповідача на утримання сина щомісяця, завищений, а тому підлягає стягненню з відповідача щомісяця у розмірі 750 гривень, починаючи з дня предявлення позову до суду, як це передбачено ст. 191 ч.1 Сімейного Кодексу України, і до повноліття сина, а саме до 21 лютого 2027 року.

При встановлені розміру аліментів, які слід стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання сина, суд врахував те, що відповідно до положень ст. 182 ч.2 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України, «Про Державний бюджет України» на 2015 рік, прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років в розрахунку на місяць складає: з 01 січня 2015 року - 1032 гривні, з 01 липня 1167 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років, з першого січня 2015 року складає 1286 гривень і з 01 грудня 2015 року 1455 гривень.

Відповідач інших неповнолітніх дітей на своєму утриманні не має. На свій стан здоровя не скаржився. Посилання представника відповідача на те, що на утримані її довірителя знаходиться непрацездатна мати, належними доказами не підтверджено. Сам факт того, що мати відповідача являється інвалідом 3-ї групи, не може свідчити про її знаходження на утриманні відповідача.

Також, при визначені розміру аліментів, які слід стягувати з відповідача на утримання сина, суд врахував те, що відповідно до норм ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Суд правильно не прийняв до уваги доводи відповідача, якими він обґрунтовував своє часткове визнання позову, оскільки вони не ґрунтуються на законі та суперечать нормам Сімейного Кодексу України.

Крім того, відповідно до положення ст. 88 ЦПК України, суд правильно стягнув з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду і вважає, що вони відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Головуючий ОСОБА_7

Судді ОСОБА_8

ОСОБА_9