Номер провадження 22-ц/788/843/15 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Рибалки В. Г. , Сибільової Л. О. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Сумської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и л а:

Звертаючись з позовом ОСОБА_3 просив визнати за ним право власності на будинок по АДРЕСА_1, загальною площею 50,6 кв.м., житловою - 36,4 кв.м. та господарські споруди, а саме погріб (літ. п/г, площею 10,4 кв.м.), кухня (літ. Б, площею 23,8 кв.м.), сіни (літ. б, площею 5,6 кв.м.), убиральня (літ. В, площею 1,3 кв.м.), душ (літ. З, площею 1,0 кв.м.), навіс (літ. Е, площею 9,2 кв.м.), баня (літ. Л, площею 5,4 кв.м.) та сараї (літ. Г площею 8,2 кв.м., літ. К площею 5,0 кв.м., літ. Ж площею 7,2 кв.м.) в порядку спадкування після померлого ОСОБА_4

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи 11.08.1961 року ОСОБА_4 отримав земельну ділянку, площею 600 кв.м, по АДРЕСА_1, в безстрокове користування для будівництва будинку (а.с.10-11), нумерація якої в подальшому була змінена на №11.

В 60-х роках ОСОБА_4 на зазначеній земельній ділянці розпочав будівництво будинку та господарських будівель. З інвентаризаційної справи вбачається, що станом на 16.02.1984 року домоволодіння складалося з житлового будинку А-І, літньої кухні «Б», сараїв «К», «Ж», «Г», навісу «Е», душу «З», вбиральні «В», погріб п/г, огорожа №1-4. Станом на 17.12.2009 року: житловий будинок «А», житлова прибудова «АІ», тамбур «а1», погріб п/г, кухня «Б», сіни «б», сарай «Г», вбиральня «В», сарай «К», душ «З», сарай «Ж», навіс «Е», баня «Л», огорожа №1-4, що підтверджується довідкою КП «Сумське міське БТІ», технічним паспортом на будинок (а.с.8,12-16).

Згідно з експертним висновком будівельно-технічного дослідження (а.с.56-73) будинок та господарські будівлі по АДРЕСА_1 відповідають державним будівельним нормам. Відповідно до листа Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області відстань між будинками АДРЕСА_1 становить 1,3 м і є менше нормативної, що визначена таблицею 1 додатку 3.1 ДБН 360-92**, відповідно до якої мінімальний протипожежний розрив між зазначеними об'єктами повинен становити не менше 8 м.

Житловий будинок з господарськими будівлями не був зданий в експлуатацію. В матеріалах інвентаризаційної справи відсутній акт прийняття закінченого будівництвом будинку в експлуатацію. Відповідно не проведена державна реєстрація права власності на ці будівлі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер. Після смерті на спірний будинок відкрилася спадщина. З заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернувся його син - позивач ОСОБА_3, інший син ОСОБА_6 від прийняття спадщини відмовився (а.с.42-55).

Разом з ОСОБА_4 у спірному будинку на час його смерті проживала його дружина ОСОБА_4, з заявою про прийняття спадщини не зверталася.

Державний нотаріус Другої Сумської державної нотаріальної контори надав ОСОБА_3 роз'яснення щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину за відсутності правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві (а.с.17).

Вказані факти з достатньою повнотою встановлені судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.ст. 1216,1217,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Тобто для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності.

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР, що був чинний на час будівництва домоволодіння спадкодавцем, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Як вбачається з матеріалів справи, на час виділення ОСОБА_4 земельної ділянки під будівництво житлового будинку у 1961 році та будівництва житлового будинку питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

31 січня 1966 року заступником Міністра комунального господарства Української РСР затверджено погоджену із заступником голови Верховного Суду Української РСР Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56), згідно з якою реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності.

Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих (п. 4). Реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1, за яким до правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється реєстрація жилих будинків, віднесено нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію. Реєстрація права власності на будинок або домоволодіння здійснюється місцевими бюро технічної інвентаризації.

Аналогічні підстави реєстрації права власності на житлові будинки встановлені в Правилах державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 31 грудня 1995 року № 56 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 02 липня 2012 року № 327).

Наведені нормативно-правові акти були чинними за життя ОСОБА_4 та регулювали питання оформлення права власності на об'єкти нерухомості, однак останнім не виконані. До компетентних органів виконавчої влади із заявами про прийняття домоволодіння в експлуатацію та реєстрацію за ним права власності ОСОБА_4 не звертався.

Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, передбачено ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» п. 1.3 якого передбачає, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення здійснюється відповідно до Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 р. № 449, а також постановами Кабінету Міністрів України від 6 грудня 1993 р. № 990 та 23 травня 1994 р. № 332 про внесення доповнень до зазначеного Положення.

Також в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, надаються роз'яснення, що оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449.

Відповідно до Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 р. № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Тобто виходячи з викладеного вище, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, мали можливість, за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями, отримати правовстановлюючі документи на будинок.

Як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції та вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, померлий ОСОБА_4 здійснив будівництво спірного будинку та господарських споруд на відведеній в установленому порядку земельній ділянці, проте будинок прийнятий в експлуатацію не був. На момент смерті ОСОБА_4 право власності на спірний будинок в установленому законом порядку оформлено не було, правовстановлюючі документи відсутні.

Отже, за умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, затвердженого проекту, якщо будинок у встановленому законом порядку не було введено в експлуатацію, таке будівництво є незавершеним, в такому випадку до спадкоємців переходить право забудовників на оформлення зазначеного будинку у встановленому законом порядку

Як вбачається з п. 8 роз'яснень викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 № 7, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

За таких обставин визнання за ОСОБА_3 права власності на спірне домоволодіння в порядку спадкування не можливе.

Враховуючи, що законом не передбачено визнання права власності на житлові будинки, які не здані в експлуатацію, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Враховуючи викладене вище доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин коли суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 березня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -