Справа № 464/7579/14-ц
пр.№ 2/464/58/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2015 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі : головуючого судді -Борейко С.В.

при секретарі - Калітовській А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання договору позички, визнання недійсним договору оренди та повернення майна,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить розірвати договір позички нежитлового приміщення від 02.09.2010р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнати недійсним договір оренди неухомого майна від 25.09.2013р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлові будівлі площею 1002,4 кв.м. під літ. «А-2», площею 459,9 кв.м. під літ «Б-2», площею 160,6 кв.м. під літ. «В-1» та площею 362,6 кв.м. під літ. «Г-1» на АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звільнити та повернути ОСОБА_1 нежитлові будівлі площею 1002,4 кв.м. під літ. «А-2», площею 459,9 кв.м. під літ «Б-2», площею 160,6 кв.м. під літ. «В-1» та площею 362,6 кв.м. під літ. «Г-1» на АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що спірні нежитлові будівлі на АДРЕСА_1 належать їм на праві приватної власності.

02.09.2010р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позички нежитлового приміщення згідно якого, з урахуванням змін та доповнень, ОСОБА_1 передала в безоплатне користування ОСОБА_2 нежитлові будівлі площею 964,7 кв.м. під літ. «А-2», площею 459,9 кв.м. під літ «Б-2», площею 160,6 кв.м. під літ. «В-1» та площею 362,6 кв.м. під літ. «Г-1» на АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 самостійно, без згоди позивача, передав вказане майно в оренду ОСОБА_3 на строк до 25.09.2015р.

ОСОБА_3 провів капітальний ремонт орендованого майна.

Позивач заявляє, що зверталася до відповідачів з вимогою про повернення орендованого майна, однак така задоволена не була. При цьому ОСОБА_3 заявив що внаслідок поліпшення орендованого майна за згодою орендодавця, став співвласником зазначеного майна.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 не мав права передавати спірне майно в оренду та відповідно, порушив умови договору позички, внаслідок чого договір позички підлягає розірванню, а договір оренди - визнанню недійсним.

З наведених обставин позивач вважає, що його права порушено та з метою їх захисту звернулася до суду з вказаним позовом.

Відповідач 1 ОСОБА_2 подав письмові заперечення на позов, зазначивши, що належні позивачу спірні будівелі були передані йому в позичку для здійснення підприємницької діяльності. Відповідно до п. 68.20 Класифікатора видів економічної діяльності ДК 009:2010 - одним із видів підприємницької діяльності є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Таким чином, передача спірних будівель в оренду ОСОБА_3 не суперечить положенням чинного законодавства.

Договором позички передбачено обов'язок ОСОБА_2 провести ремонт позиченого майна. В спірному договорі оренди сторони погодили виконання ОСОБА_3 ремонту орендованого майна. На даний момент в належних ОСОБА_1 будівлях на АДРЕСА_1 орендарем проведено капітальний ремонт.

За таких умо, відповідач 1 просить відмовити в задоволенні позову.

На підставі ст. 158 ЦПК України, розгляд справи просить проводити у його відсутності.

Відповідач 2 подав заперечення на позовну заяву, згідно яких вказує, що на виконання оскаржуваного договору оренди, за згодою відповідача 1 (орендодавця) провів капітальний ремонт орендованих будівель та ремонт аварійного даху будівлі під літ. «А-2» з влаштуванням в площі горища офісних приміщень, що потягнуло за собою збільшення площі орендованого майна, а також потребувало значних капіталовкладень та фінансових затрат.

Згідно ст. 778 Цивільного кодексу України - наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач 2 зазначає, що в результаті здійсненої реконструкції створено фактично нове майно, відповідно вважає себе співвласником такого майна.

Вказує, що визнання недійсним договору оренди приведе до порушення його майнових інтересів.

За таких умов просить в задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримала, надала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви.

Представник відповідача 2 проти позову заперечив з підстав, які викладено в письмових запереченнях.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі та дослідивши подані сторонами докази суд встановив:

Між Позивачем та Відповідачем 02.09.2010р. укладено договір позички нежитлового приміщення, згідно якого Позивач передав Відповідачеві 1 в позичку нежитлове приміщення - будівлю площею 964,7 кв.м. на АДРЕСА_1, яке позначене на плані під літ. «А-2» на строк до 08.08.2013р.

01.08.2013р. між Позивачем та Відповідачем 1 укладено додаток № 1 до договору позички нежитлового приміщення від 02.09.2010р., згідно якого встановлено строк позички до 08.07.2016р.

19.09.2013р. Позивач та Відповідач 1 уклали додаткову угоду до договору позички нежитлового приміщення від 02.09.2010р., згідно якої викладено п.1.1. договору позички в наступній редакції: «Позичкодавець безоплатно передає Користувачеві в строкове користування нежитлові будівлі площею 964,7 кв.м. під літ. «А-2», площею 459,9 кв.м. під літ «Б-2» та площею 160,6 кв.м. під літ. «В-1» на АДРЕСА_1. Користувач зобов'язується провести поточний ремонт переданого в користування майна в строк до 31.12.2013р. Вартість виконаних ремонтних робіт не підлягає компенсації Користувачу Позичкодавцем».

26.09.2013р. Позивач та Відповідач 1 уклали додаткову угоду до договору позички нежитлового приміщення від 02.09.2010р., згідно якої: «Позичкодавець додатково передає безоплатно Користувачеві в строкове користування нежитлову будівлю площею 362,6 кв.м. під літ. «Г-1» на АДРЕСА_1, у зв'язку з чим Сторони домовилися викласти п.1.1.Договору у новій редакції, згідно якої: «Позичкодавець безоплатно передає Користувачеві в строкове користування нежитлові будівлі площею 964,7 кв.м. під літ. «А-2», площею 459,9 кв.м. під літ «Б-2», площею 160,6 кв.м. під літ. «В-1» та площею 362,6 кв.м. під літ. «Г-1» на АДРЕСА_1». Користувач зобов'язується провести поточний ремонт переданого в користування майна в строк до 31.12.2013р. Вартість виконаних ремонтних робіт не підлягає компенсації Користувачу Позичкодавцем.».

Вищевказане майно передано в позичку за актами приймання-передачі.

Відповідно до п. 6.1. договору позички Користувач (відповідач 1) зобов'язується не здійснювати без письмової згоди Позичкодавця перебудову, добудову та перепланування приміщень; не здійснювати без письмової згоди Позичкодавця передачу в оренду або користування приміщень третій особі.

25.09.2013р. за договором оренди нерухомого майна відповідач 1 передав відповідачу 2 в оренду на строк до 25.09.2015р. нежитлові будівлі площею 964,7 кв.м. під літ. «А-2», площею 459,9 кв.м. під літ «Б-2» та площею 160,6 кв.м. під літ. «В-1» на АДРЕСА_1.

Пунктом 3.1. договору оренди передбачено обов'язок орендаря за власний рахунок провести ремонт Орендованих будівель.

27.09.2013р. між відповідачем 1 та відповідачем 2 укладено додаткову угоду до договору оренди нерухомого майна від 25.09.2013р., за яким Орендодавець додатково передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлову будівлю площею 362,6 кв.м. під літ. «Г-1» на АДРЕСА_1.

Будівлі передано в оренду за актами приймання- передачі.

Позивач є користувачем земельної ділянки на які розміщені спірні будівлі, що доводиться квитанціями про сплату земельного податку, витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку, ухвалою Львівської міської ради від 19.03.2012р. № 2232.

Згідно наявних у справі копій технічних паспортів від 02.04.2014р. будівля «А-2» станція технічного обслуговування -3 за адресою АДРЕСА_1 має загальну площу 1002,4 кв.м. та являє собою двоповерхову будівлю з цокольним поверхом; будівля «Б-2» за адресою АДРЕСА_1 має загальну площу 459,9 кв.м. та являє собою двоповерхову будівлю; будівля «В-1» за адресою АДРЕСА_1 має загальну площу 160,6 кв.м. та являє собою одноповерхову будівлю. Згідно копії технічного паспорта від 08.12.2014р. будівля «Г-1» за адресою АДРЕСА_1 має загальну площу 362,6 кв.м. та являє собою одноповерхову будівлю.

Згідно договору підряду на проведення ремонтно - будівельних робіт від 30.09.2013р. Відповідач 2 замовив проведення ремонту та реконструкції вищевказаних будівель.

Копією акту прийому-здачі виконаних робіт від 15 листопада 2013р. за договором підряду від 30 вересня 2013р. підтверджується виконання за завданням Відповідача 2 будiвельно - ремонтних робіт в нежитлових будівлях на АДРЕСА_1 загальною вартістю 137000,00 гривень 00 копійок.

Відповідно до технічних висновків Львівської філії «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУЦІЯ» про проведення обстеження на відповідність будівельним нормам здійсненої реконструкції будівель «А-2», « Б-2», «В-1», «Г-1» на АДРЕСА_1 встановлено, що загальний технічний стан будівель - добрий, деформацій, тріщин та пошкоджень, що впливають на технічний стан будівель не виявлено. Прийняті конструктивні рішення забезпечили міцність і стійкість будівель у відповідності до ДБН В.1.2-14-2009 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель, споруд, будівельних конструкцій та основ». Здійснена реконструкція нежитлової будівлі під літ. «А-2» виробничого призначення станції технічного обслуговування - 3 з влаштуванням офісних приміщень на площі горища та будівлі під літ. «Б-2», «В-1», «Г-1» відповідають будівельним нормам з дотриманням вимог міцності, надійності та довговічності будинків, їх експлуатаційної безпеки.

Дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що до юрисдикції судів віднесено всі правові відносини, що виникають у державі. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно із ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, оспорювання. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права, визнаня правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, припинення правовідношення.

Відповідно ст. 827 ЦК України - за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Згідно ч. 2 ст. 833 ЦК України - користувач зобов'язаний користуватися річчю особисто, якщо інше не встановлено договором.

Позичкодавець, відповідно ч. 2 ст. 834 ЦК України - має право вимагати розірвання договору і повернення речі у разі, якщо річ самочинно передана у користування іншій особі.

Судом встановлено, що договором позички нежитлового приміщення від 02.09.2010р. (п.6.1.) передбачено заборону на передачу в оренду, що є предметом договору позички.

Відповідно до ст. 759 ЦК України - за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 761 ЦК України - право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Як доводиться матеріалами справи - ОСОБА_2 не є власником спірних будівель та згідно умов договору позички не мав права передавати їх в оренду іншим особам.

Відповідно до ст. 202 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ст. 204 ЦК України - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину, згідно ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, згідно ч. 1 вказаної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Враховуючи порушення ОСОБА_2 положень ст. 761 ЦК України під час укладення спірного договору, такий неможе залишатися чинним та підлягає визнанню недійсним.

Відновідно до ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи незаконне зайняття відповідачем 2 майна позивача та заперечення абсолютних прав позивача на належне йому майно, суд вбачає підстави для застосування до даних правовідносин, з метою захисту порушених прав позивача, положень ст.ст. 391 та 392 ЦК Україн, а саме визнання за позивачем права власності на спірне майно та зобов'язати відповідачів виселитися з спірних будівель з метою усунення перешкод у здійсненні Позивачем права власності.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 158, 209, 212, 214, 215, 218, 224, 225, 226 ЦПК України, на підставі, ст.ст. 41, 124 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 202, 204, 215, 321, 386, 391, 392, 759, 761, 827, 833, 834 ЦК України , суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задоволити:

Розірвати договір позички нежитловго приміщення від 02.09.2010р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати недійсним договір оренди нерухомого майна від 25.09.2013р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлові будівлі площею 1002,4 кв.м. під літ. «А-2», площею 459,9 кв.м. під літ «Б-2», площею 160,6 кв.м. під літ. «В-1» та площею 362,6 кв.м. під літ. «Г-1» на АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3 звільнити та повернути ОСОБА_1 нежитлові будівлі площею 1002,4 кв.м. під літ. «А-2», площею 459,9 кв.м. під літ «Б-2», площею 160,6 кв.м. під літ. «В-1» та площею 362,6 кв.м. під літ. «Г-1» на АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги або в порядку ч.1 ст.294 ЦПК України.

Головуючий Борейко С.В.