Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/4148/15-ц
Провадження №2/369/2134/15
РІШЕННЯ

Іменем України

03.12.2015 року

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Медвідь Н.О.

при секретарі Маршалковській О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернувся до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 28.12.2007 ОСОБА_2 уклала з АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», кредитний договір № 0.

Відповідно до умов кредитного договору банк зобовязувався надати позичальнику кредит у сумі 45000,00 USD, а позичальник зобовязувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 0 від 28.12.2007 ОСОБА_2 та банк, уклали іпотечний договір № 5538 від 12/28/2007 року. Відповідно до умов іпотечного договору в іпотеку було передано нерухоме майно: земельна ділянка, кадастровий номер :01:051:0365, за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Інститутська, площею 0,0733 га., що належить іпотекодавцю на підставі державного акту на право власності, виданого Києво-Святошинським управлінням земельних ресурсів на підставі договору дарування земельної ділянки посвідченого 29.06.2004 Апишковою 3.І. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області.

13.02.2012 банк відступив ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», відповідно до договору факторингу № 2 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до відповідача за зобовязаннями по кредитному договору №0 від 28.12.2007 та іпотечним договором № 5538 від 28.12.2007.

В порушення умов Кредитного договору, позичальник свої зобовязання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 01.12.2013. заборгованість ОСОБА_2 за Кредитним договором № 0 становить 45475,07 USD, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає -717187,33 гривень, а саме: заборгованість по основній сумі кредиту33034,11 USD, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.11.2014 складає - 520980,95грн.; заборгованість за процентами - 12440,96 USD, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.11.2014 складає - 196206,38грн.

Тому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0від 28.12.2007 , яка складає 45475,071180, з переведенням іноземної валюти в гривню за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання ТОВ «Кей-Колект» права власності на - земельну ділянку, кадастровий номер :01:051:0365, за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с.Гатне, вул. Інститутська, площею 0,0733 га. що належить іпотекодавцю на підставі права власності; визнати за ТОВ «Кей-Колект» право власності на вищезазначену земельну ділянку та припинити право власності ОСОБА_1 на неї; стягнути з відповідачки судовий збір у розмірі 3654,00гривень.

В судовому засіданні представник позивача не зявився, надіслав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав .

Представник відповідача проти позову заперечувала, вважає позов необґрунтованим.

Суд, вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, в позові відмовляє з наступних підстав:

Судом встановлено, що 28.12.2007 відповідачка уклала з АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», кредитний договір № 0, відповідно до умов якого банк зобовязувався надати позичальнику кредит у сумі 45000,00 USD), а позичальник зобовязувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.

Згідно до договору іпотеки № 5538 від 12.28.2007 предметом іпотеки є нерухоме майно: земельна ділянка, кадастровий номер :01:051:0365, за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Інститутська, площею 0,0733 га, що належить іпотекодавцю на підставі державного акту на право власності, виданого Києво-Святошинським управлінням земельних ресурсів на підставі договору дарування земельної ділянки посвідченого 29 червня 2004 року Апишковою 3.І. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах , передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Враховуючи положення глави 24 ЦК України яка містить підстави набуття права власності, також ст.. 81 ЗК України яка закріплює підстави набуття права власності за громадянами на земельну ділянку , також ст.. 82 , якою закріплені підстави набуття права власності на землю за юридичними особами , вимога позивача про визнання права власності на предмет іпотеки , яким є земельна ділянка , яка належить відповідачу на праві власності , не має під собою правового підґрунтя, а тому відсутні права, які підлягають захисту і в цій частині.

Окрім тверджень у позові про те, що відповідач не виконав умови кредитного договору, щодо визнання за позивачем права власності на земельну ділянку відповідача та позбавлення відповідача права власності на неї, не надано жодного доказу, вимоги про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку з підстав визначених в позовній заяві, суперечать вимогам діючого законодавства.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Частиною 5 ст. З Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Як зазначено вище 13.02.2012 банк відступив ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», відповідно до договору факторингу № 2 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до відповідача за зобовязаннями по кредитному договору №0 від 28.12.2007 та іпотечним договором № 5538 від 28.12.2007, але відсутні докази належного повідомлення позивача про набуття ТОВ «Кей-Колект» права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, укладеним з ПАТ «УкрСиббанк».

За ст. 1077 ЦК України договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст.1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

За приписами п. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, виходячи з приписів законодавства, основною умовою, за якої виникає обов'язок боржника здійснити платіж факторові, є саме одержання останнім письмового повідомлення із зазначенням в ньому грошової вимоги та відомостей про фактора.

Однак, як свідчать матеріали справи, зокрема, долучені до позовної заяви додатки. - повідомлення про набуте ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за кредитним договором разом із зазначенням суми на адресу відповідача не надсилалося. Отже, даних про отримання ОСОБА_1 повідомлення про відступлення прав вимоги, як передумови виконання грошової вимоги, новому кредитору матеріали справи не містять. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позичальник письмово попереджалася про відступлення права грошової вимоги до фактора позивачем не надано.

В даному випадку, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ТОВ «Кей-Колект» права власності є недотримання вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

При цьому, жодних доказів наявності рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, позивач для суду не надав.

В даному випадку, слід зауважити на висновках Верховного Суду України, викладених ним в аналізі від 01 лютого 2015 року, в яких з питання розгляду подібних спорів зазначається наступне: «Суди повинні мати на увазі, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно (постанова Верховного Суду України від 4 вересня 2013р. у справі № 6-73цс13). Разом із тим задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобов язання».

Лише після набуття рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення до Державної виконавчої служби та у випадку неналежного виконання такого судового рішення, ТОВ «Кей-Колект» має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. А тому, в даному випадку, заявлений позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, є передчасним, з огляду на що не підлягає задоволенню.

Як вбачається із заявлених позовних вимог, ТОВ «Кей-Колект» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_3 в розмірі 45 475,07 USD просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ТОВ «Кей-Колект» права власності на земельну ділянку за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Інститутська, що належить іпотекодавцю на підставі права власності.

Таким чином, ТОВ «Кей-Колект» заявляються позовні вимоги про стягнення заборгованості в іноземній валюті.

Згідно з ч. ч. 1 і 2 ст. 5, ч. 1 ст. 11 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Так, в даному випадку п. 2 ст. 1 вказаного Декрету Кабміну, до валютних операцій, зокрема, відносяться операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності.

Відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Відповідно до п.1.2 Положення про порядок надання банкам і філіям іноземних банків генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.08.2011 № 281, банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги, передбачені Законом України «Про банки і банківську діяльність» та «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», якщо вони є валютними операціями, тільки після отримання генеральної ліцензії згідно з п. 2 ст. 5 Декрету № 15-93.

Для здійснення фінансовими установами факторингових операцій, предметом яких є вимоги в іноземній валюті, останні повинні мати відповідний письмовий дозвіл НБУ, який є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 р. № 15-93 та яка надається фінансовим установам згідно з Положенням про порядок надання небанківським фінансовим установам генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 9 серпня 2002 р. № 297.

З огляду на вище викладене, враховуючи те, що при предявленні позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, сума заборгованості, яка є обовязкова для визначення на підставі ст. 3. ст. 39 Закону України «Про іпотеку», визначена в розмірі 45 475,07 USD, тобто в іноземній валюті, необхідною є наявність у останнього ліцензії Національного Банку України на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Згідно відповіді Національного банку України від 13 травня 2015 року №28-113/32304 на запит ЮК «Касьяненко і партнери» було повідомлено, що Національний банк України не надавав ТОВ «Кей-Колект» генеральну та індивідуальні ліцензії на здійснення валютних операцій.

Наведене підтверджує те, що ТОВ «Кей-Колект» не має необхідного обсягу цивільної правоздатності для здійснення будь-яких операцій з іноземною валютою, у тому числі здійснення операцій з факторингу, нарахування відсотків та штрафних санкцій за операціями в іноземній валюті або приймання від позичальника коштів в іноземній валюті без отримання генеральної ліцензії на здійснення операцій з іноземною валютою, в тому числі і предявлення позову про стягнення заборгованості в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», особа набуває статусу фінансової установи після внесення про неї запису до відповідного державного реєстру фінансових установ. У разі, якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

ТОВ «Кей-Колект» всупереч заявам і гарантіям, викладеним в Договорі факторингу, в порушення ч. З ст. 91 ЦК України, не має повної цивільної правоздатності в частині обслуговування кредитних договорів у іноземній валюті.

З огляду на вище викладене, відсутність у ТОВ «Кей-Колект», як генеральної, гак і індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, виданої Національним банком України, враховуючи заявлені позовні вимоги в іноземній валюті, позов ТОВ «Кей-Колект» про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення цієї заборгованості за кредитним договором, задоволенню не підлягають.

Таким чином, підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання за ТОВ «Кей-Колект» права власності на земельну ділянку та припинення права власності відповідача на неї, відсутні.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 319, 593, 653 ЦК України, ЗУ «Про іпотеку», ст. ст.10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: