Справа № 635/1210/15-ц
Номер провадження 2/629/1023/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого суддя Смірнової Н.А., за участю секретаря Соколенко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Лозова Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3 про витребування майна, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2 про витребування майна, посилаючись на те, що він згідно договору купівлі-продажу від 25.12.2014 року придбав у власність трактор марки Беларус-1025, 2007 року випуску, заводський № 10302338, двигун № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 та зареєстрував право власності. Позивач умови договору виконав у повному обсязі, але до теперішнього часу не отримав придбаний трактор. В звязку з чим просить відновити його порушене право, витребувавши у відповідача по справі трактор марки Беларус-1025, 2007 року випуску, заводський № 10302338, двигун № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2. Крім цього просить судові витрати по справі покласти на відповідача по справі.

24 липня 2015 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив відновити його порушене право та витребувати у відповідача по справі трактор марки Беларус-1025, 2007 року випуску, заводський № 10302338, двигун № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, поклавши витрати по сплаті судового збору на відповідача по справі.

16 жовтня 2015 року позивач знов уточнив свої позовні вимоги та просив витребувати у відповідача по справі трактор марки Беларус-1025, 2007 року випуску, заводський № 10302338, двигун № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, зобовязав відповідача передати йому вищевказаний транспортний засіб. Крім цього просив судові витрати по справі покласти на відповідача по справі.

Позивач в судове засідання не зявився, але надав суду клопотання в якому просив розглянути справу за його відсутності, на задоволенні уточнених позовних вимог наполягав в повному обсязі та просив винести відповідне рішення по даній справі.

Відповідач в судове засідання не зявився, але надав на адресу суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечував.

Третя особа в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Статтями 10, 57, 60, 179 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Статтями 317, 328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст.ст. 181-182 ЦК України режим нерухомої речі може бути поширений законом на всі речі, права на які підлягають державній реєстрації.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Статтею 210 ЦК України встановлено, що правочин, який підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Державна реєстрація прав здійснюється відповідним органом.

Згідно з Порядком відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 липня 2009 року № 694, реєстрація та зняття з обліку тракторів проводяться державними інспекціями сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах (далі - інспекції).

Пунктом 3 вказаного порядку передбачено, що власники, зобов'язані зареєструвати в інспекції машину протягом 10 діб від дня придбання, митного оформлення або виникнення інших обставин, що є підставою для реєстрації. Строк реєстрації може бути продовжений інспекцією у разі неможливості власника своєчасно її провести у зв'язку з хворобою, відрядженням чи з інших причин.

Згідно з пунктом 6 вказаного Порядку машина реєструється за її власником як за юридичною або фізичною особою.

Судом встановлено, що 25 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу трактору марки Беларус-1025, випуску 2007, заводський номер № 10302338, двигун № НОМЕР_1, маса машини 4295 кг, реєстраційний номер НОМЕР_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, який зареєстрований в реєстрі за № 4595.

Після підписання даного договору, позивач зареєстрував даний трактор марки Беларус-1025, випуску 2007, заводський номер № 10302338, двигун № НОМЕР_1, маса машини 4295 кг, реєстраційний номер НОМЕР_3, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію машини серія ІС № 017034 від 26 січня 2015 року та транспортному засобу присвоєно новий реєстраційний номер НОМЕР_2.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володіння відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Здійснивши аналіз норм цивільного законодавства суд дійшов висновку, що утримання відповідачем спірного транспортного засобу не породжує у останнього права власності на трактор марки Беларус-1025, випуску 2007, заводський номер № 10302338, двигун № НОМЕР_1, маса машини 4295 кг, реєстраційний номер НОМЕР_2 (попередній реєстраційний номер НОМЕР_3) та не є законною підставою його володіння, тому суд вважає, що законним власником вищевказаного трактора є позивач по справі ОСОБА_1.

Згідно з ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

З даної норми вбачається, що зазначений засіб захисту права власності (віндикація) застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння. В цьому випадку позивач має підтвердити своє право власності на витребувану річ або інше титульне право на річ, посилаючись на ті чи інші докази. Відповідачем за віндикаційним позовом має бути незаконний володілець майна власника, який може і не знати про неправомірність свого володіння та утримання такого майна. При цьому незаконними володільцями вважаються як особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном, так і особи, які придбали майно не у власника, тобто у особи, яка не мала права ним розпоряджатися. Предметом віндикаційного позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Таким чином, предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. Важливою умовою звернення з віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин. Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння (це факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та ін.). З позицій процесуального права ці та інші обставини становлять предмет доказування.

Згідно ст. 1212 ЦК України: 1. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 2. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. 3. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Дана стаття визначає загальні умови існування цивільно-правових зобов'язань, що виникають у зв'язку із так званим безпідставним збагаченням, тобто набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави. Норми даної статті застосовуються для вирішення спорів, пов'язаних із відновленням майнового стану, оскільки зобов'язання із безпідставного збагачення є загальною підставою для відновлення майнового стану осіб (відновлення справедливості) в разі відсутності інших підстав для цього, якщо захист прав особи не може бути здійснений на підставі договору, делікту, закону тощо. Зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: по-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння; по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; по-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків. До відсутності правової підстави дана стаття відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала. Друга частина цієї статті передбачає, що підставою виникнення зобов'язання із безпідставного збагачення можуть бути як дії набувача майна або потерпілого, так і події. При цьому поведінка набувача майна може бути як правомірною, так і неправомірною. Третя частина даної статті передбачає розповсюдження положень про безпідставне збагачення на відносини, що регулюються іншими положеннями ЦК. Для повернення набутого за недійсним правочином достатнім є подання відповідних позовів на підставі положення ст. 216 ЦК України. У випадку, якщо пред'являється вимога про відшкодування шкоди, спір вирішується за правилами Глави 82 ЦК України. Разом з тим у випадках, коли на підставі положень спеціальних норм ЦК якісь вимоги задовольнити не можна, є підстава для застосування даної статті. Якщо за правилами ст. 387 ЦК України подається віндикаційний позов про повернення майна із чужого незаконного володіння, то на підставі положень даної статті власник може вимагати стягнення доходів від користування річчю або відшкодування вартості речі в разі погіршення її якості під час незаконного володіння нею.

Згідно ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Частина перша даної статті спрямована на реалізацію принципу реального виконання зобов'язання та визначає обов'язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Це означає, що поверненню підлягає саме та індивідуально визначена річ, яку набув або зберіг набувач, або така ж кількість родових речей тієї ж якості. Якщо повернути безпідставно набуте майно в натурі неможливо (внаслідок його знищення, загублення або передачі його набувачем третій особі тощо), набувач зобов'язаний відшкодувати потерпілому вартість такого майна. При цьому такий обов'язок покладається на набувача незалежно від того, чи була неможливість передачі майна в натурі наслідком об'єктивних обставин (подій) або наслідком дій набувача або третіх осіб. Розмір відшкодування вартості майна визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Тобто береться до уваги ринкова вартість майна на момент подання позову, яка далі може бути переглянута на момент прийняття судом рішення.

Наведені норми закону свідчать про те, що витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикація) - є речово-правовим засобом захисту прав лише власника індивідуально-визначеної речі.

При цьому підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння.

Судом встановлено, що зазначені позивачем в уточненій позовній заяві підстави підтверджують правомірність його матеріально-правових вимог.

Зокрема, на підтвердження наявності у позивача суб'єктивного права на витребуване майно останній надав суду відповідні докази, а саме договор купівлі-продажу від 25.12.2014 року та Свідоцтво про реєстрацію машини серії ІС № 017034 від 26.01.2015 року.

Таким чином, суд вважає, що оскільки позивач є законним власником трактора та фактично позбавлений можливості володіти й користуватися ним, річ незаконно вибула з його володіння, відповідач без відповідної правової підстави володіє ним та не бажає повернути транспорт, то позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Ч. 1 і 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Але відповідач не скористався своїми правами стосовно даної справи та не подав суду свої заперечення проти позову, належних та допустимих доказів щодо укладання спірних договорів оренди землі суду не надав.

Таким чином, оцінюючи всі докази по справі, суд вважає, що уточнені позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем при звернені до суду було понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок, що підтверджується квитанцією.

Відносно даної вимоги, необхідно зазначити, що відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Керуючись, ст.ст. ст.ст. 10, 60, 88, 174, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 317, 318, 319, 328, 386, 387, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, ст. 41 Конституції України, суд, -

в и р і ш и в :

Уточнений позов ОСОБА_1 задовольнити.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, який фактично мешкає за адресою: м. Лозова, Харківської області, м-н 2, б. 68, кв. 79 трактор марки Беларус-1025, випуску 2007, заводський номер № 10302338, двигун № НОМЕР_1, маса машини 4295 кг, реєстраційний номер НОМЕР_2 (попередній реєстраційний номер НОМЕР_3), який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Зобовязати ОСОБА_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, який фактично мешкає за адресою: м. Лозова, Харківської області, м-н 2, б. 68, кв. 79 передати ОСОБА_1, зареєстрованому за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 50 трактор марки Беларус-1025, випуску 2007, заводський номер № 10302338, двигун № НОМЕР_1, маса машини 4295 кг, реєстраційний номер НОМЕР_2 (попередній реєстраційний номер НОМЕР_3).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.А. Смірнова