Справа № 372/1504/14-ц Головуючий у І інстанції Кравченко М.В.
Провадження № 22-ц/780/1244/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко
Категорія 18 26.02.2015
У Х В А Л А

іменем України

26 лютого 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Гуля В.В., Касьяненко Л.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна компанія», Приватного акціонерного товариства «Спільне Українсько-Болгарське підприємство «Богдан», Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київщина-капітал», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання майнових прав на нерухоме майно, визнання недійсним договору іпотеки та зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувсядо суду із вказаним вище позовом,який мотивував тим, що 9 січня 2006 року між ОСОБА_3 і відповідачем ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна компанія» було укладено договір про пайову участь у фінансуванні будівництва житлового будинку. За умовами договору ОСОБА_3 зобов'язався передати товариству кошти, а те у свою чергу зобов'язалося збудувати багатоквартирний будинок по АДРЕСА_1 здати його в експлуатацію у ІІІ кварталі 2008 року і передати ОСОБА_3 у власність об'єкт інвестування у вигляді двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 73,21 кв.м. Вказував, що ОСОБА_3 виконав свої обов'язки і 20 червня 2008 року оплатив відповідачу 100 % вартості квартири в сумі 216701,60 грн., отримавши відповідну довідку.

Зазначав, що 3 листопада 2008 року між ним, ОСОБА_3 і ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна компанія» було укладено угоду про заміну сторони у зобов'язанні, за умовами якої первісний інвестор ОСОБА_3 був замінений на нового інвестора ОСОБА_1 Згідно даної угоди він як новий інвестор набув майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 та відповідно набув права вимоги до товариства щодо передачі йому у власність спірної квартири АДРЕСА_1

Вказував, що йому стало відомо про укладення 13 вересня 2007 року між ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна компанія» і ПАТ «АКБ «Київ» договору іпотеки, за яким товариство передало банку в іпотеку майнові права на частину квартир в будинку по АДРЕСА_1 Зазначав, що вказаний договір іпотеки порушує його права, бо у зв'язку із сплатою 100 % вартості інвестованої квартири та заміною сторони у зобов'язанні відповідно до ст.ст.5,7 Закону України «Про інвестиційну дяльність» він набув майнових прав на об'єкт інвестування і має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктом інвестиції. Відповідачі, уклавши договір іпотеки, позбавили його цих прав, які охороняються законом.

Посилаючись на невідповідність оспорюваного договору іпотеки Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, просив визнати за ним майнові права на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 73,21 кв.м.; визнати недійсним договір іпотеки, укладений 13 вересня 2007 року між ТОВ «Перша Українська індустріально-інвестиційна компанія» і ПАТ «АКБ «Київ», в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 змінити запис в Державному реєстрі іпотек про обтяження майна та виключити інформацію про обтяження іпотекою майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, а також виключити інформацію про заборону відчужувати майнові права на спірну квартиру з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 грудня 2014 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 майнові права на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 73,21 кв.м. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким його позовні вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що суд не врахував наявні у нього майнові права на квартиру, а також не врахував, що майнові права на предмет іпотеки у вигляді окремої квартири АДРЕСА_1 не можуть бути предметом іпотеки, бо таке суперечить ст.5 Закону України «Про іпотеку».

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог позивачем ОСОБА_1 не оскаржується.

Іншими учасниками рішення суду не оскаржуються.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову в оскаржуваній частині визнання недійсним договору іпотеки майнових прав, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач не надав доказів, що оспорюваний ним договір іпотеки порушує його права та законні інтереси, а отже відсутні передбачені законом підстави для визнання договору іпотеки недійсним.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.575, ч.1 ст.576 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Предметом застави може бути будь-як майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ч.2 ст.583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі, або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

За статтями 1, 5 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом. Об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна в майбутньому може бути предметом іпотеки.

Стаття 5 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" установлює, що іпотека виникає відповідно до цього Закону та Закону України "Про іпотеку" щодо нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено.

Правовий аналіз положень ЦК України, Закону України "Про іпотеку" та Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" дозволяє дійти висновку про те, що майнове право, що є предметом застави (іпотеки), - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Виконання зобов'язань за угодою пайової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об'єкт.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 9 січня 2006 року між ОСОБА_3 і ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна компанія» було укладено договір про пайову участь у фінансуванні будівництва житлового будинку. Відповідно до умов договору ОСОБА_3 зобов'язався не пізніше 1 серпня 2008 року передати товариству кошти в розмірі 216701,60 грн., що відповідає 100 % вартості інвестованого ним об'єкта нерухомості у вигляді квартири. Товариство у свою чергу зобов'язалося збудувати багатоквартирний будинок, здати його в експлуатацію у третьому кварталі 2008 року і передати ОСОБА_3 двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 для наступного оформлення ним права власності.

20 червня 2008 року, тобто більше ніж через два роки, ОСОБА_3 виконав свої обов'язки за договором і передав товариству кошти в розмірі 216701,60 грн., отримавши відповідну довідку.

Також судом встановлено, що 3 листопада 2008 року між ОСОБА_3, ОСОБА_1 і ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна компанія» було укладено угоду про заміну сторони у зобов'язанні, за умовами якої за згодою учасників первісний інвестор ОСОБА_3 був замінений на нового інвестора ОСОБА_1, який набув майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 та відповідно набув права вимоги до товариства щодо передачі йому у власність спірної квартири АДРЕСА_1

Крім того, встановлено, що 13 вересня 2007 року між ТОВ «Перша Українська індустріально-інвестиційна компанія» та ПАТ «АКБ «Київ» укладено договір іпотеки з послідуючими змінами і доповненнями, згідно якого ТОВ на забезпечення виконання кредитного договору від 29 серпня 2007 року передав у іпотеку банку майнові права на 54 квартири, які є об'єктами інвестування в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин.

За змістом вказаних процесуальних норм, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом.

Аналогічні роз'яснення містить п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до вимог закону та умов договору пайової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку від 9 січня 2006 року майнові права на об'єкт нерухомості виникають у інвестора після сплати ним коштів, обумовлених цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що після укладення 9 січня 2006 року договору про пайову участь у фінансуванні будівництва житлового будинку, кошти в розмірі 216701,60 грн. були сплачені ОСОБА_3 20 червня 2008 року. Виконання зобов'язань за договором пайової участі у фінансуванні будівництва свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об'єкт.

За таких обставин, поскільки оспорюваний позивачем договір іпотеки укладений 13 вересня 2007 року, тобто до сплати інвестором коштів за договором і відповідно до набуття ним майнових прав на квартиру, то суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відмову у позові з підстав того, що договір іпотеки права інвестора не порушує, бо на момент укладення іпотеки майнові права у інвестора ОСОБА_3 не виникли у зв'язку із несплатою ним коштів.

Доводи апеляційної скарги про те, що при укладенні договору іпотеки порушено вимоги ст.5 Закону України «Про іпотеку», поскільки при передачі квартири АДРЕСА_1 в іпотеку вона не була виділена в натурі і не могла бути предметом іпотеки, безпідставні, поскільки як вище вказувалося договір іпотеки не порушує прав позивача, бо майнові права виникли вже після передачі квартири в іпотеку.

На вказані обставини звертав увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 1 жовтня 2014 року, скасовуючи всі попередні рішення у справі та передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому суд касаційної інстанції послався на необгрунтованість висновків попередніх судів про наявність підстав для визнання недійсним догвоору іпотеки з підстав порушення прав інвестора.

Інших доводів незаконності судового рішення в апеляційні скарзі не зазначено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: