Справа № 361/4796/14-ц Головуючий у І інстанції Дутчак І. М.
Провадження № 22-ц/780/499/15 Доповідач у 2 інстанції Даценко
Категорія 1 19.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

19 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Білоконь О.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2014 року у справі за позовом Броварського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Бобрицької сільської ради Броварського району Київської області про витребування майна у добросовісного набувача та визнання права власності на житловий будинок,

встановила:

У червні 2014 року Броварський міжрайонний прокурор Київської області звернувся до суду з названим позовом в інтересах ОСОБА_2, в якому посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 Броварського району Київської області, який належав йому на підставі договору купівлі-продажу від 13.09.2000 року.

07.12.2004 року Броварська районна нотаріальна контора Київської області видала на ім'я ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом, на підставі якого остання 03.03.2005 року уклала з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу спірного житлового будинку.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2011 року ОСОБА_2 продовжено строк для прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_3 терміном на два місяці.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.03.2013 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 07.12.2004 року на ім'я ОСОБА_4

Тобто, ОСОБА_2 належить на праві власності в порядку спадкування за законом спірний житловий будинок, однак він вибув з її володіння поза її волею, оскільки ОСОБА_4 не мала права на спадкування та відчуження даного житлового будинку на користь ОСОБА_1

Враховуючи, що ОСОБА_2 на даний час не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки ОСОБА_4 відчужила спірний житловий будинок поза її волею на користь ОСОБА_1, який є добросовісним набувачем, то у ОСОБА_2 є достатні підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, для його витребування від добросовісного набувача.

Просив витребувати у ОСОБА_1 спірний житловий будинок з надвірними будівлями та визнати за ОСОБА_2 право власності на нього.

Позов заявив з підстав, передбачених ст. ст. 317, 319, 321, 328, 330, 388, 392 ЦК України.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2014 року позов задоволено, витребувано у добросовісного набувача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 житловий будинок із господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_2 право власності на спірний житловий будинок із господарськими спорудами та стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

На зазначене рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і закрити провадження у справі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, яке полягає в тому, що суд не звернув уваги на рішення апеляційного суду Київської області від 25.03.2014 року, яким встановлено факт відсутності спадкового майна. На момент подання ОСОБА_2 заяви про прийняття спадщини у липні 2006 року спадщини вже не існувало. Також даним рішенням встановлено, що він є добросовісним набувачем. Суд всупереч вимогам ст. 177 ЦПК України не звернув уваги на те, що того майна, яке перейшло до ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу, у тому вигляді вже не існує, оскільки частина господарських споруд (сарай-Б, прибудова-В, сарай-Г, погріб) відсутні у зв'язку з їх ветхістю. Також, він побудував нову капітальну огорожу, відбудував криницю та частково житловий будинок. Окрім цього, провів поточний ремонт приміщень, завдяки чому відповідні об'єкти нерухомості збереглися.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд обґрунтовував свої висновки тим, що ОСОБА_2, прийнявши у встановленому законом порядку спадщину після смерті сина ОСОБА_3, набула права володіння, користування та розпорядження спірним житловим будинком із відповідними надвірними будівлями і спорудами, та відповідно право на захист цих прав шляхом витребування даного спірного майна у добросовісного набувача - відповідача ОСОБА_1

Крім того, враховуючи викладене та той факт, що у встановленому порядку Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області ОСОБА_2 не видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне нерухоме майно, належне на день смерті її синові ОСОБА_3, суд вважав необхідним визнати за ОСОБА_2 право власності на майно, що витребовується на її користь у відповідача ОСОБА_1

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 Броварського району Київської області, який належав йому на підставі договору купівлі-продажу від 13.09.2000 року.

07.12.2004 року Броварська районна нотаріальна контора Київської області видала на ім'я ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане спадкове майно.

Згідно договору купівлі-продажу від 03.03.2005 року ОСОБА_4 продала ОСОБА_1 спірний житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 Броварського району Київської області.

Відповідно до умов п. 2 даного договору купівлі-продажу вищевказаний житловий будинок побудований в 1957 році, брусовий, обкладений цеглою, загальною площею 44,5 кв. м, житловою площею 18,9 кв. м та позначений на плані літерою А-1, з надвірними будівлями: сарай-В, Г, прибудова-В, погріб-г, колодязь-К, огорожа-№. (а. с. 15).

6 червня 2006 року ОСОБА_2 звернулася із заявою до Броварської районної нотаріальної контори Київської області для оформлення спадщини після смерті сина ОСОБА_3, та отримала відповідь про роз'яснення її права на звернення до суду із позовом про продовження строку на прийняття спадщини та про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2011 року ОСОБА_2 продовжено строк для прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_3 терміном на два місяці.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.03.2013 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 07.12.2004 року на ім'я ОСОБА_4

Виходячи з наведеного, судом вірно встановлено, що спірний житловий будинок вибув з володіння позивачки не з її волі, оскільки ОСОБА_4 не мала права на спадкування, набуття у власність та відчуження в подальшому ОСОБА_1 03 березня 2005 року за договором купівлі-продажу спірного житлового будинку із надвірними будівлями і спорудами, що розташований у АДРЕСА_1

З урахуванням наведеного, суд дійшов вірного висновку про визнання за позивачкою права власності на спірний спадковий житловий будинок, оскільки спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 є його мати, позивачка ОСОБА_2, яка прийняла спадщину відповідно до вимог ст. ст. 548-550 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного житлового будинку із відповідними надвірними будівлями.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою ним у постанові від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно ще до його державної реєстрації, має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. 2 п. 26 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснив, що, оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника.

Таким чином, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов вірного висновку, що ОСОБА_2, прийнявши в установленому законом порядку спадщину після смерті сина ОСОБА_3, набула речові права (право володіння та право користування) належним раніше останньому нерухомим майном - спірним житловим будинком із відповідними надвірними будівлями і спорудами, та відповідно право на захист цих прав шляхом витребування даного спірного майна у добросовісного набувача - відповідача ОСОБА_1

Крім того, суд вірно вважав, що доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 не має права на витребування у нього спірного майна, оскільки на день придбання ним цього майна його власником вона не являлась, висновків суду не спростовують, так як захист права особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не звернув уваги на рішення апеляційного суду Київської області від 25.03.2014 року, яким встановлено факт відсутності спадкового майна, не заслуговують на увагу, оскільки в мотивувальній частині даного рішення суд дійшов висновку про те, що в разі, якщо на момент прийняття ОСОБА_2 спадщини відсутнє спадкове майно, то вона має право вимагати сплати грошової компенсації за належну їй частину спадкового майна, враховуючи положення ст. 1280 ЦК України, або витребування вказаного майна в порядку, передбаченому ст. 388 ЦК України.

Як убачається з позовної заяви, позивачка обрала такий спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів, як витребування майна від добросовісного набувача, який передбачений ст. 388 ЦК України.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що на момент подання ОСОБА_2 заяви про прийняття спадщини у липні 2006 року спадщини вже не існувало, оскільки того майна, яке перейшло до ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу, у тому вигляді вже не існує, виходячи з того, що частина господарських споруд відсутні у зв'язку з їх ветхістю, частину він побудував сам, та відбудував криницю і частково житловий будинок та провів поточний ремонт приміщень, виходячи з наступного.

Встановлено, що згідно п. 2 договору купівлі-продажу від 03.03.2005 року житлова площа спірного будинку зазначена 44,5 кв. м (а. с. 15)

Згідно наданого відповідачем звіту Г-90 про оцінку майна житлового будинку, загальною площею 44,5 кв. м, за адресою Київська область, Броварський район, АДРЕСА_1, у вступній частині даного звіту вказано об'єкт незалежної оцінки - житловий будинок, загальною площею 44,5 кв. м, адреса об'єкта: Київська область, Броварський район, АДРЕСА_1. У п. 3.2 зазначені основні дані по оцінюваному об'єкту, будинок: загальна площа - 44,5 кв. м. (а. с. 122-150).

Тобто, оскільки загальна площа спірного житлового будинку як на час укладення ОСОБА_1 договору купівлі-продажу 03.03.2005 року так і станом на час розгляду справи в суді не змінилася і становить 44,5 кв. м, то колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на те, що на момент подання ОСОБА_2 заяви про прийняття спадщини у липні 2006 року спадщини вже не існувало.

Та обставина, що того майна, яке перейшло до ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу, у тому вигляді вже не існує, виходячи з того, що частина господарських споруд відсутні у зв'язку з їх ветхістю, частину він побудував сам, та відбудував криницю і частково житловий будинок та провів поточний ремонт приміщень не може бути прийнята судом до уваги, оскільки суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що в такому випадку відповідно до вимог ч. 4 ст. 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду про задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді