справа № 4-с/489/14/15
УХВАЛА

17 березня 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

за участю:

заявника ОСОБА_1

представника скаржника ОСОБА_2

державного виконавця Чмих Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_1 на дії (рішення) головного державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_3 (далі державний виконавець) щодо оцінки майна та зобовязання вчинити певні дії

встановив:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою в якій просила визнати неправомірними дії (рішення) державного виконавця щодо результатів оцінки арештованого майна та зобовязати скасувати акт переоцінки майна від 02.02.2015.

У обґрунтування вимог вказала, що в червні 2014 року дізналася про відкриття державним виконавцем постановою від 23.02.2011 виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м.Миколаєва 01.02.2011, про стягнення в солідарному порядку з неї та ОСОБА_4І на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк») заборгованості за кредитним договором в сумі 117872,25 грн.

03.07.2014 державним виконавцем складено акт опису й арешту майна, а саме 1/5 частки квартири АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності.

06.12.2014 отримала повідомлення державного виконавця від 17.11.2014 про результати оцінки арештованого майна, вартість якого склала 48800,00 грн. Не погодившись із звітом про оцінку, 11.12.2014 до відділу державної виконавчої служби надала письмові заперечення.

Із отриманого 11.02.2015 акту переоцінки майна від 02.02.2015 дізналася, що державним виконавцем самостійно переоцінене арештоване майно та визначено його вартість в розмірі 39040,00 грн., замість призначення і проведення рецензування звіту про оцінку.

На думку заявника, визначена оцінкою та переоцінкою вартість арештованого нерухомого майна є заниженими та не відповідають ринковій вартості, що порушує її права як боржника. Крім того, державним виконавцем не взято до уваги договір іпотеки, укладений між банком та ОСОБА_4, предметом якого є житловий будинок в м.Миколаєві по вул. Братська, 53, та те, що остання не відмовляється від виконання своїх зобовязань. Також не враховано, що стягувачем за виконавчим листом є ПАТ «УкрСиббанк».

У судовому засіданні заявник та її представник скаргу підтримали та просили задовольнити.

Державний виконавець в задоволенні скарги просила відмовити.

Суд, заслухавши учасників процесу, ознайомившись із матеріалами скарги та доданим до неї доказами вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з огляду наступне.

Із матеріалів скарги вбачається та встановлено судом, що на примусовому виконанні в Ленінському відділі державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції знаходиться виконавчий лист, виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва 01.02.2011, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 117474,54 грн.

Із змісту скарги та матеріалів справи вбачається, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.02.2011 ОСОБА_5 отримала 25.06.2014, але в установлений державним виконавцем строк в добровільному порядку рішення суду не виконала.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 14.05.2013, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 05.07.2013, здійснено заміну сторони виконавчого провадження стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на правонаступника Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк».

03.07.2014 державним виконавцем складено акт опису й арешту майна - 1/5 частки квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності.

Дії державного виконавця із складання вказаного акту ОСОБА_1 оскаржила в судовому порядку. Проте, ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 30.07.2014, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 28.10.2014, в задоволенні скарги відмовлено.

Відповідно до складеного ТОВ «Українська експертна група» звіту про оцінку майна, висновок по якому ОСОБА_1 отримала 06.12.2014, станом на 06.11.2014 вартість арештованого нерухомого майна склала 48800,00 грн.

Із змісту скарги вбачається, що з оцінкою арештованого майна ОСОБА_1 не погодилася та 11.12.2014 надала до відділу державної виконавчої служби письмові заперечення.

02.02.2015 державним виконавцем складено акт переоцінки майна згідно якого вартість 1/5 частки квартири зменшено з 48000,00 грн. до 39040,00 грн. (на 20 %).

Оспорюючи дії державного виконавця з переоцінки арештованого майна заявник вказувала на неотримання повідомлення про оплату витрат з рецензування звіту про оцінку, який на її думку відображає занижену вартість належного їй арештованого нерухомого майна, а тому не призначення рецензування звіту та проведення переоцінки майна порушує її права як боржника.

Заперечуючи проти доводів заявника державний виконавець пояснила, що після отримання письмових заперечень ОСОБА_1, у відповідності до статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», на її адресу було надіслане письмове повідомлення з пропозицію оплатити 800,00 грн. витрат з рецензування звіту. Кошти підлягали перерахуванню на депозитний рахунок відділу державної виконавчої служби до 22.12.2014. Так як кошти боржник не перерахувала, арештоване нерухоме майно було передане на реалізацію, але перші публічні електронні торги не відбулися, тому на підставі статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» вартість арештованого майна переоцінена із зменшенням ціни на 20%.

У підтвердження направлення повідомлення про оплату витрат з рецензування звіту державний виконавець надала реєстр на відправлення рекомендованої кореспонденції з зворотнім повідомленням за 17.12.2014.

Доказів фактичного отримання заявником повідомлення про оплату витрат з рецензування звіту про оцінку суду не надано. Не містять таких доказів і матеріали виконавчого провадження, які оглянуті в судовому засіданні.

Таким чином, предметом спору є оскарження дій (рішення) державного виконавця щодо не призначення рецензування звіту про оцінку нерухомого майна.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» розяснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, повязані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Положення частини четвертої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачають, що у разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, повязані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Таким чином, відповідно до наведеної норми матеріального права оскарженню в судовому порядку підлягає оцінка майна, визначена за результатами рецензування.

Як встановлено судом, з результатами оцінки арештованого майна заявник не погодилася. У звязку із цим надала державному виконавцю письмові заперечення, в яких просила призначити рецензування звіту. Однак, таке рецензування призначене державним виконавцем не було з підстав невиконання ОСОБА_1 повідомлення про оплату витрат з рецензування звіту, якого зі слів заявника, які підтверджуються матеріалами скарги, вона не отримувала.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону.

Згідно із частинами першою пятою статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

За умови авансування стягувачем у порядку, передбаченому цим Законом, витрат на організацію та проведення виконавчих дій документи виконавчого провадження можуть надсилатися його учасникам рекомендованими листами.

За письмовою заявою учасників виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися адресатам каналами факсимільного зв'язку або електронною поштою. Документи виконавчого провадження, надіслані каналами факсимільного зв'язку або електронною поштою, вважаються врученими за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами.

Державний виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам або іншим учасникам виконавчого провадження під розписку.

Належним чином оформлена відмова сторін виконавчого провадження від одержання документів виконавчого провадження не є перешкодою для проведення подальших виконавчих дій у встановленому цим Законом порядку.

Положеннями пунктів 3.19, 3.20 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2014 за №489/20802, передбачено, що надсилання документів виконавчого провадження здійснюється згідно з положеннями статті 31 Закону України «Про виконавче провадження». Копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами за адресами, зазначеними у виконавчому документі, або іншими адресами, про які стало відомо державному виконавцю, або зазначеними у письмовій заяві сторони виконавчого провадження, у тому числі шляхом факсимільного звязку або електронною поштою.

Аналіз наведених правових норм вказує на те, що на державного виконавця покладається обов'язок не тільки з направлення постанов та інших документів виконавчого провадження сторонам виконавчого провадження, але і доведенні їх змісту до їхнього відома, що не можливе без фактичного отримання чи ознайомлення з такими документами.

У іншому випадку, незнання стороною виконавчого провадження про вчинені державним виконавцем певної виконавчої дії (рішення), яка впливає на права чи обовязки сторони виконавчого провадження, може призвести до порушення прав та законних інтересів такої сторони, що є недопустимим з огляду на положення статті 6 Закону України «Про виконавче провадження».

У даному випадку, направлення державним виконавцем арештованого майна на реалізацію за наявності заперечень боржника щодо оцінки майна та без пересвідчення обізнаності боржника в необхідності оплати витрати з рецензування звіту, призвело до порушення прав ОСОБА_1 та позбавило її права на опарювання в судовому порядку оцінки майна в порядку частини четвертої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, суд приходить до висновку про порушення державним виконавцем вимог частин першої, другої статті 6, статті 31 та 58 України «Про виконавче провадження» в частині недотримання вимог щодо доведення до відома заявника повідомлення про оплату витрат з рецензування звіту та у звязку із цим передчасною передачею арештованого майна на реалізацію з подальшою його переоцінкою відповідно до статті 62 вказаного Закону.

Такий висновок суду відповідає судовій практиці та правовій позиції Верховного Суду України відображеній у постанові від 17.12.2014 по справі № 6-143цс14, яка має опосередковане відношення до даного спору, так як стосується подібних правовідносин.

Так, наведена Постанова стосується спору щодо оскарження прилюдних торгів, в т.ч. з підстав не отримання відповідачем (боржником у виконавчому провадженні) повідомлень щодо оцінки майна. З цього приводу Верховний Суд України вказав, що за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Щодо покладення на державного виконавця обовязку скасувати акт про переоцінку майна, така вимога не відповідає Закону України «Про виконавче провадження», яким не передбачено покладення судом вказаного заявником обовязку на державного виконавця. Тому, з огляду на наведений вище висновок суду, порушене право заявника слід поновити шляхом скасування оспорюваного акту.

Доводи ОСОБА_1 щодо сторони стягувача та забезпечення зобовязань іншого боржника (позичальником) по кредитному договору іпотечним майном є безпідставними, а тому до уваги суд їх не приймає. Крім того, заміна стягувача у виконавчому провадженні здійснена ухвалою суду від 14.05.2013.

Так як ухвалою суду від 24.02.2015 на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» зупинений продаж арештованого майна, відповідно, з вирішенням скарги встановлені судом заходи забезпечення підлягають скасуванню.

Керуючись статтями 210, 293, 387 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії (рішення) головного державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_3 щодо не проведення рецензування звіту про оцінку неправомірними.

Скасувати акт переоцінки майна, а саме 1/5 частки квартири АДРЕСА_1, складений 02.02.2015 головним державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_3.

Скасувати зупинення продажу арештованого майна, а саме: 1/5 частки квартири АДРЕСА_1, встановлене ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.02.2015.

У іншій частині вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя І.В.Коваленко

Повний текст ухвали

підписано 18.03.2015