УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,Кафідової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Першого Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, третя особа - ОСОБА_7, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2009 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Дніпродзержинського міського управління Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи у Дніпропетровській області (правонаступник - Перший Державний пожежно-рятувального загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області), третя особа - ОСОБА_7, у якому, з врахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь 26 317 грн 48 коп. матеріальної та 20 тис. грн моральної шкоди, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 29 червня 2006 року ОСОБА_7, перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем та керуючи належним відповідачу автомобілем марки «ЗИЛ 130 АЦ 130/636», не дотримався вимог Правил дорожнього руху та спричинив дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП), у якій позивач отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, а його автомобіль марки «ВАЗ-21099» механічні пошкодження. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 завдано матеріальної та моральної шкоди, яку він просив стягнути з відповідача в судовому порядку.

Справа слухалась судами неодноразово.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 квітня 2011 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у зв'язку із спливом строку позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2014 року рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 квітня 2011 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 637 грн 22 коп. і моральної шкоди, спричинених у зв'язку з пошкодженням здоров'я, скасовано та у скасованій частині ухвалено нове рішення.

Стягнуто з Першого Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 318 грн 61 коп. і моральну шкоду в розмірі 3 тис. грн, а всього стягнуто 3 318 грн 61 коп.

Стягнуто з Першого Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області на користь Держави судовий збір в розмірі 243 грн 60 коп.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При розгляді справи судами встановлено, що 29 червня 2006 року відбулося ДТП за участю автомобіля «ВАЗ 21099», державний номер НОМЕР_1, під керуванням позивача та автомобіля «ЗІЛ 130 АЦ 130/636», державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_7, який на час ДТП виконував трудові обов'язки у зв'язку з перебуванням у трудових відносинах з володільцем вказаного транспортного засобу - Самостійною державною пожежною частиною № 7, що була структурним підрозділом Дніпродзержинського міського управління Головного управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи в Дніпропетровській області, правонаступником якого є Перший Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області (т. 1 а. с. 42, 127, 225, 230).

23 січня 2008 року постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрита у зв'язку з передачею його на поруки трудовому колективу СДПЧ № 7 Заводського району м. Дніпродзержинська.

Апеляційним судом встановлено, що при ДТП дії водія автомобіля «ЗІЛ 130 АЦ 130/636» ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. п. 3.1, 16.11 і дорожнього знаку 2.1. додатку № 1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебувало в причинному зв'язку з настанням події даної пригоди, також, дії водія автомобіля «ВАЗ 21099» ОСОБА_6 не відповідали вимогам п. 3.2 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебувало в причинному зв'язку з настанням події даної пригоди (а. с. 52-53 кримінальної справи Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області № 1-73/2008 за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України).

Внаслідок зазначеної ДТП автомобілі сторін отримали механічні пошкодженні, а позивач тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Сума завданої матеріальної шкоди позивачу, внаслідок пошкодження його автомобіля, складає 25 143 грн 72 коп., доведені позивачем витрати на придбання ним медичних препаратів складають 318 грн 61 коп., також встановлено, що внаслідок ДТП позивачу заподіяно моральну шкоду в зв'язку з ушкодженням його здоров'я та майна.

Ухвалюючи у справі судове рішення про відмову в позові у повному обсязі, суд першої інстанції керувався нормами ст. 257, ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України і виходив з того, що позивачем без поважних причин пропущено трирічний строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом, який повинен обчислюватися з моменту настання ДТП. Крім того, на застосуванні наслідків спливу строку позовної давності наполягав представник відповідача в судовому засіданні.

Апеляційний суд на підставі вказаних вище встановлених у справі обставин, норм ст. ст. 1187, 1193, 1195, 1167 ЦК України, дійшов до висновків, що позов є обґрунтованим і позивач має право на часткове відшкодування збитків, спричинених внаслідок ДТП, за рахунок відповідача. Разом з тим, апеляційний суд погодився з висновками та мотивами районного суду про відмову в позові про стягнення з відповідача матеріальних та моральних збитків внаслідок пошкодження автомобіля позивача з підстав пропуску позивачем без поважних на те причин строку позовної давності.

При цьому, наявність провадження та закриття кримінальної справи у січні 2008 року не впливає на перебіг строку позовної давності за вимогами про відшкодування шкоди, оскільки вона стягується незалежно від вини.

Задовольняючи позов в частині стягнення витрат на лікування і моральної шкоди пов'язаної саме з ушкодженням здоров'я позивача внаслідок ДТП, апеляційний суд керувався п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України, якою передбачено, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, і виходив з того, що позов в цій частині доведено та обґрунтовано. Висновки апеляційного суду щодо розподілу судових витрат ґрунтуються на нормах ст. 88 ЦПК України і є похідними.

Оскаржуване в касаційному порядку судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, а тому, керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова В.М. Колодійчук І.М. Фаловська