Справа № 500/1907/15-ц
Провадження № 2/500/1569/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Адамова А.С.,

при секретарі Хачатрян А.Т.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею, як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 19.12.2001 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташованого за адресою: пр.-т Суворова, № 194, м. Ізмаїл Одеської області, мотивуючи тим, що державним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з тим, що відсутня будинкова книга, в якій містяться відомості про реєстрацію спадкодавця на день її смерті та реєстрацію разом з нею її спадкоємців, і неможливо встановити факт прийняття спадщини спадкоємцями померлої першої черги.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3, яка мешкає на території Російської Федерації, сповіщена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася. ОСОБА_5 протоколу судового засідання Приморського районного суду Санкт-Петербурга Російської Федерації від 04.08.2015року ОСОБА_3 згодна з позовними вимогами ОСОБА_2, не заперечує проти задоволення позову; та просить суд розглядати справу за її відсутності. Також вона зазначила, що від спадщини вона відмовилась відповідною нотаріально посвідченою заявою.

Допитана у судовому засіданні 09.12.2015р. у якості свідка ОСОБА_6, пояснила, що вона була сусідкою померлої ОСОБА_4, яка проживала одна за адресою: пр.-т Суворова, № 194, м. Ізмаїл Одеської області; інших окрім сторони по вказаній справі родичів не мала.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на праві особистої власності належить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: пр.-т Суворова, № 194, м. Ізмаїл Одеської області, на підставі : Договору дарування від 22.05.1975 р., реєстр №2-2468, (а.с.15-16); Договору купівлі-продажу від 22.05.1975 р., реєстр №2-2469, (а.с.17-18); свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.03.1983 року, зареєстрованого в реєстрі за №2/789, (1/2 частина) (а.с. 19), що також, підтверджується довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» № 510 від 29.04.2015 року (а.с. 60).

ОСОБА_5 матеріалів технічного паспорту зазначеного житлового будинку, виданого КП «Ізмаїльське МБТІ» 12.03.2015 року по пр. Суворова, 194 в м. Ізмаїлі Одеської області знаходиться визначений житловий будинок (а.с. 12-14).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 274201 від 21.12.2001 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції, ОСОБА_4 померла 19.12.2001 року (а.с. 6).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: пр. Суворова, 194, м. Ізмаїл Одеської області.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (1963 рік), діючого на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Статтею 534 ЦК УРСР (1963 рік) встановлено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до заповіту, посвідченого 17.12.1979 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_4 заповіла усе своє майно, яке на день смерті буде їй належати та де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (а.с. 20).

ОСОБА_5 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 40041530 від 01.04.2015 року заповіт ОСОБА_4 від 17.12.1979 року, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 4-1254, є чинним, не змінювався та не скасовувався (а.с. 11).

ОСОБА_5 свідоцтва про шлюб, наданого повторно від 13.03.2015 року серії І-ЖД № 228507, позивач змінила своє прізвище зі «Златова» на «Короленко» (а.с. 8).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 проживала одноособово за адресою: пр.-т Суворова, № 194, м. Ізмаїл Одеської області; інших родичів, окрім ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мала.

Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті ОСОБА_4, відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 рік), немає.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 рік), що був чинний на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 рік), що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як судом, позивач ОСОБА_2 у встановлений законом шестимісячний строк 17.06.2002 року звернулася з заявою про прийняття спадщини до Ізмаїльської державної нотаріальної конторою Одеської області, що підтверджено відповідною заявою (а.с. 39).

Інший спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 спадщину не прийняла, оскільки в установлений законом строк заяви про прийняття спадщини до нотаріуса не подала, за однією адресою зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживала.

Крім того, відповідачем надано суду нотаріально посвідчену заяву про відмову від позову.

Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_8 №808/2-14 від 01.04.2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з тим, що відсутня будинкова книга, в якій містяться відомості про реєстрацію спадкодавця на день її смерті та реєстрацію разом з нею її спадкоємців, і неможливо встановити факт прийняття спадщини спадкоємцями померлої першої черги.

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

ОСОБА_5 із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

ОСОБА_5 п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: пр.-т Суворова, № 194, м. Ізмаїл Одеської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 19.12.2001 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 10.12.2015р.

Суддя: ОСОБА_9