Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1242/15 Головуючий у 1-й інстанції: Гашук К.В.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу частини квартири недійсним, застосування наслідків недійсності правочину,

ВСТАНОВИЛА :

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи було уточнено.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначав, що Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя була розглянута цивільна справа за його позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди. Під час розгляду зазначеної справи, 09.10.2012 року, судом було задоволено клопотання позивача про забезпечення позову та постановлено ухвалу, якою накладено арешт на майно, а саме, на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 Сам ОСОБА_4 був присутній на судовому засіданні 09.10.2012 року, у зв'язку з чим знав про наявність ухвали про забезпечення позову. Арешт на нерухоме майно ОСОБА_4 було накладено судом для захисту права позивача на реальне виконання рішення суду по цивільній справі.

20.05.2014 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження за рішенням про стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача грошових коштів, йому стало відомо, що 19.09.2013 року за договором купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, право власності ОСОБА_4 на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 припинено. Зазначена частка квартири була продана ОСОБА_5 за 66 960 грн.

Позивач зазначає, що при укладенні правочину відповідачем було вчинено зловживання своїм правом власності, вчинено дії з майном, які судовим рішенням йому вчиняти було заборонено, в результаті чого були порушені права позивача,

Посилаючись на зазначені обставини, позивач на підставі ст. 13 ч.ч. 2, 3, ст. 203 ч. 1, ст. 215 ч. 1 ЦК України, ст. 55 Закону України "Про нотаріат" просив суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 19.09.2013 року, а саме, 1/5 частини квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, серія та номер: 431, що був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6; застосувати наслідки недійсності правочину шляхом скасування запису про реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на 1/5 частину вказаної квартири та зобов'язання ОСОБА_4 сплатити ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 66 960 грн.; стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За положеннями ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що суд вірно вирішив питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин. З дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, 3 особа - МКП "Основаніє", про відшкодування матеріальної шкоди.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29.10.2013 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 30 315,20 грн. та судові витрати в загальному розмірі 753,15 грн. (а.с. 77-82, 83-85).

Під час розгляду вказаної цивільної справи ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2012 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 Ухвала набрала законної сили 15.10.2012р., виконана не була (а.с. 109-110).

19.09.2013 року ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 431, продав 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5 Продаж зазначеної частини квартири здійснено за 66 960 грн., які продавець одержав від покупця до підписання договору (а.с. 73-75).

На момент укладення між відповідачами договору купівлі-продажу та його посвідчення нотаріусом, заборона відчуження 1/5 частини квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_4, була відсутня (а.с. 14-15, 40-41, 102-104).

Як зазначалося вище, позивач як правову підставу своїх позовних вимог зазначив ст. 13 ч.ч. 2, 3, ст. 203 ч. 1, ст. 215 ч. 1 ЦК України, ст. 55 Закону України "Про нотаріат".

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для вчинення правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, ст. 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а конкретні підстави для визнання договорів недійсними визначені ст.ст. 215, 218-235 ЦК України, і такі підстави повинні мати місце саме на час укладення такого договору.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

За положеннями ст. 55 Закону України "Про нотаріат" при посвідченні угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна. В разі наявності заборони угода про відчуження майна, обтяженого боргом, посвідчується лише у разі згоди кредитора і набувача на переведення боргу на набувача.

Судом достовірно встановлено, що при укладенні договору купівлі-продажу та його посвідченні нотаріусом за даними Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна заборона відчуження квартири (або її частки) АДРЕСА_1 була відсутня, ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2012 року, якою було накладено арешт на 1/5 частину вказаної квартири, виконана не була.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку підстав для визнання недійсним оспореного договору купівлі-продажу немає, а доводи позивача про те, що договір купівлі-продажу частки квартири укладено в порушення вимог ч.ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України є припущеннями.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими ОСОБА_3 обґрунтовував свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2014 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: