АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1416/15 Доповідач - Бершадська Г.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Шевчук Г. М., Ткач З. Є.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю сторін - представника апелянта ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Тернопільського міського комунального закладу "Центр первинної медико-санітарної допомоги" на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Тернопільського міського комунального закладу "Центр первинної медико-санітарної допомоги" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

У 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд із вказаним позовом посилаючись на те, що 26.06.2014р. органом досудового розслідування їй було вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.З ст. 321 КК України. Внутрішнім наказом по Тернопільському міському комунальному закладу «Центр первинної медико - санітарної допомоги» її відсторонено від посади до завершення досудового розслідування та розгляду кримінального провадження в суді. Окрім цього, 11 вересня 2014 року ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду стосовно позивача застосовано захід забезпечення кримінального провадження

у вигляді відсторонення від посади лікаря загальної практики сімейної медицини. Термін дії ухвали слідчого судді про відсторонення від цієї посади закінчився 25 вересня 2014 року. 10 грудня 2014 року вироком Тернопільського міськрайонного суду по справі №607/19456/14-к затверджено укладену між ОСОБА_2 II.П. та прокурором у кримінальному провадженні №0003025 угоду про визнання винуватості. Зазначеним вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.321. ч.З ст.358 КК України, призначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі та па підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленням З років іспитового строку. Вирок набрав законної сили 11.01.2015 року. Так як вироком суду її було звільнено від відбування покарання, а також те, що до неї не було застосовано додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, вона 20 січня 2015 року звернулась із заявою на ім'я головного лікаря Тернопільського міського комунального закладу «Центр первинної медико - санітарної допомоги» про скасування наказу про відсторонення її від посади та поновлення на посаді лікаря загальної практики - сімейного лікаря амбулаторії № 1. 20.01.2015 року головний лікар Тернопільського міського комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги» наказав позивачу приступити до виконання своїх функціональних обов'язків лікаря загальної практики з 21.01.2015 року. Проте, 15.05.2015 року наказом № 161-к позивача було звільнено з роботи за ст.ст. 40, 41, 44 КЗпП України. Вважає, що її трудові права є порушені, наказ про звільнення слід скасувати, а її поновити на роботі та стягнути із роботодавця середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 17 вересня 2015 року позов задоволено.

Скасовано наказ Тернопільського міського комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги» №161-к від 15.05.2015р. про звільнення ОСОБА_2

Поновлено ОСОБА_2 на посаді лікаря загальної практики сімейного лікаря амбулаторії №1 Тернопільського міського комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги» з 18.05.2015р.

Стягнуто з Тернопільського міського комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11969,48 грн. З даної суми підлягають утриманню відповідні податки та збори (внески).

Стягнуто з Тернопільського міського комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги» на користь на користь держави 487,20 грн. судового збору.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 2922,84 грн. допущено до негайного виконання. З даної суми підлягають утриманню відповідні податки та збори (внески).

Не погоджуючись з рішенням суду, ТМКЗ "Центр первинної медико-санітарної допомоги" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким вімовити в задоволенні позову, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримала та додатково пояснила, що вина ОСОБА_2 у незаконній виписці рецептів на сильнодіючі лікарські засоби не за медичними показами доведена вироком суду, а тому керівником було видано наказ про її звільнення. Вважає, що суд, розглядаючи спір, повинен змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Представник ОСОБА_2 вважає рішення суду законним та обґрунтованим, підстав для його зміни не вбачає і просить апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що наказом №67-к від 27.02.2014р. у зв'язку з перепрофілюванням посади, позивача переведено з 02.01.2014р. на посаду лікаря загальної практики - сімейного лікаря.

Наказом №193-к від 02.07.2014р. позивача відсторонено від роботи лікаря загальної практики - сімейного лікаря з 26.06.2014р. у зв'язку із розслідуванням кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 03.09.2014р. застосовано до підозрюваної ОСОБА_2 запобіжний захід у виді особистого зобов'язання до 22.09.2014р.

11 вересня 2014 року ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду по справі №607/15034/14-к позивача відсторонення від посади лікаря загальної практики сімейної медицини до 25.09.2014р.

10 грудня 2014 року вироком Тернопільського міськрайонного суду по справі №607/19456/14-к затверджено укладену між обвинуваченою ОСОБА_2 та прокурором у кримінальному провадженні №0003025 угоду про визнання винуватості від 21.11.2014р. Зазначеним вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.321, ч.З ст.358 КК України, призначено їй узгоджене сторонами угоди остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням 3 років іспитового строку.

Наказом від 21.01.2015р. за №29-к відповідно до вироку Тернопільського міськрайонного суду від 10.12.2014р. наказано ОСОБА_2 лікарю загальної практики -сімейному лікарю амбулаторії №1 приступити до роботи з 21.01.2015р. з посадовим окладом згідно штатного розпису.

15.05.2015р. складено протокол засідання №4 Ради трудового колективу ТМКЗ «ЦПМСД», згідно якого Рада вирішила звернутись до головного лікаря з клопотанням про вжиття заходів дисциплінарного впливу щодо лікаря ОСОБА_5, а саме - звільнення із роботи.

Наказом Тернопільського міського комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги» №161-к від 15.05.2015р. звільнено ОСОБА_2 - лікаря загальної практики - сімейного лікаря амбулаторії №1 з 15.05.2015р. з виплатою вихідної допомоги відповідно до чинного законодавства, ст. 40, 41, 44 КЗпП України. В якості підстави вказано вирок Тернопільського міськрайонного суду від 10.12.2014р., протокол ради трудового колективу ТМКЗ «ЦПМСД» від 15.05.2015р. №4. У вступній частині наказу також зазначено, що протягом 2013-2014р. лікар ОСОБА_2 регулярно здійснювала протиправні дії з корисливих мотивів, які кваліфіковані судом як тяжкий злочин. ОСОБА_2 виписувала рецептурні бланки ф-1 на сильнодіючі лікарські засоби не за медичними показами, чим сприяла їх незаконному обігу, що суперечить цілям і завданням діяльності медичних працівників, яка направлена на збереження та покращення здоров'я громадян. У зв'язку із викладеним та враховуючи значний суспільний резонанс даного злочину, який дискредитує медичних працівників в очах громадськості відповідачем винесено даний наказ.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача проведено з порушенням чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Судом встановлено, що згідно наказу №161-к від 15.05.2015р. позивача звільнено з роботи із посиланням на статті 40. 41, КЗпП України.

В наказі про звільнення відсутні пункти статей, за якими звільнено ОСОБА_2

Статті 40 КЗпП України встановлює можливість розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Вказаний перелік є вичерпний.

Стаття 41 КЗпП України передбачає додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

ОСОБА_2, працюючи на посаді лікаря загальної практики сімейного лікаря, не відноситься до тієї категорії працівників, які можуть бути звільнені за ст. 41 КЗпП України.

У наказі про звільнення ОСОБА_2 з роботи зазначено, що протягом 2013-2014р. лікар ОСОБА_2 регулярно здійснювала протиправні дії з корисливих мотивів, які кваліфіковані судом як тяжкий злочин. ОСОБА_2 виписувала рецептурні бланки ф-1 на сильнодіючі лікарські засоби не за медичними показами, чим сприяла їх незаконному обігу, що суперечить цілям і завданням діяльності медичних працівників, яка направлена на збереження та покращення здоров'я громадян. Підставою звільнення вказано вирок Тернопільського міськрайонного суду від 10 грудня 2014 року, яким доведено протиправність дій ОСОБА_2 та протокол ради трудового колективу закладу №4 від 15 травня 2015 року

Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 10 грудня 2014 року встановлено, що ОСОБА_2 виписувала рецепти на сильнодіючі лікарські засоби з порушенням Правил виписування рецептів, затверджених наказом МОЗ України №360 від 19 липня 2005 року, Порядку відпуску лікарських засобів і виробів медичного призначення аптек та їх структурного призначення, Інструкції про порядок зберігання, обліку та знищення рецептурних бланків та вимог-замовлень.

Аналізуючи підстави розірвання трудового договору, передбачені ст. 40 КЗпП України та враховуючи обставини справи, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_2 за цією статтею.

Статтею 36 КЗпП України також визначено підстави припинення трудового договору. Згідно пункту 7 цієї статті трудовий договір може бути припинений у разі набрання законної сили вирокомсуду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи.

З огляду на те, що ОСОБА_2 за вчинені нею кримінальні правопорушення призначене остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України її звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням трирічного іспитового строку, тому вирок суду не може бути підставою для звільнення позивача за цим пунктом ст. 36 КЗпП України.

Встановивши, що ОСОБА_2 була звільнена з роботи без законної підстави, суд першої інстанції правильно у відповідності до вимог ст. 235 КЗпП України поновив її на попередній роботі.

Ухвалюючи рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд вірно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, визначив середній заробіток за один робочий день, виходячи із виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували звільненню та враховуючи кількість робочих днів з дня звільнення до поновлення її на роботі, стягнув 11969,48 грн.

Отже, рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, немає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Тернопільського міського комунального закладу "Центр первинної медико-санітарної допомоги" відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_6