Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 лютого 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого: Дроботі В.В.

суддів: Власова С.О., Бисаги Т.Ю.

при секретарі: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою відповідача ПОГ ЕВ УСБ «Закарпаття» ВФСТ «Колос» АПК України на рішення Берегівського районного суду від 5 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 пред'явив до підприємства об'єднання громадян експлуатаційно-виробничого підприємства «Учбово-спортивна база «Закарпаття» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» агропромислового комплексу України позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позивач зазначав, що 3 грудня 2012 року відповідач звільнив його з роботи за власним бажанням, але у день звільнення розрахунок з ним не провів. Посилаючись на те, що розмір середньомісячного заробітку за період з 3 грудня 2012 року по 5 червня 2014 року становить 46 593,92 грн., позивач просив стягнути його з відповідача.

Рішенням суду позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення скасувати, ухваливши нове, яким у вимогах ОСОБА_1 відмовити. Вказує на те, що позивач пропустив строк звернення до суду. Окрім того, його вини у несвоєчасному проведенні розрахунку при звільненні позивача немає.

Колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

По справі є доведеними слідуючі факти та обставини.

Позивач був звільнений з роботи 3 грудня 2012 року (а.с. 28).

У день звільнення в порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідач розрахунок з позивачем не провів. Такий йому в сумі 2 490,73 грн. був виплачений 5 червня 2014 року (а.с. 27).

В порядку ст. 117 КЗпП з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку ОСОБА_1 до суду звернувся 11 листопада 2014 року (а.с. 1).

27 листопада 2014 року відповідач подав до суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача (а.с. 24-26).

Суд першої інстанції, відхиливши ці доводи відповідача, вважав, що за вимогою працівника до власника про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку строки позовної давності не застосовуються, оскільки в даному випадку йдеться про стягнення належної працівникові заробітної плати (ч. 2 ст. 233 КЗпП України).

З таким висновком колегія погодитись не може.

Терміни «заробітна плата» та «середній заробіток» не є тотожними. Заробітна плата регулюється ст. 94 КЗпП та ЗУ «Про оплату праці», вона є винагородою, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

На вимоги про стягнення заробітної плати правила щодо застосування строків позовної давності, дійсно, не поширюються.

Ст. 117 КЗпП передбачає відповідальність власника за невиконання ним обов'язку, встановленого ст. 116 цього Кодексу. Отже, виплати, зазначені у даній нормі, є санкційними грошовими сумами, а не винагородою за виконану працівником роботу.

На вказані вимоги поширюються правила, зазначені у ч. 1 ст. 233 КЗпП. Як роз'яснив Конституційний Суд України у рішенні №4-рн 2012 від 22 лютого 2012 року трьохмісячний строк для звернення особи до суду в порядку ст. 117 КЗпП України слід вираховувати з часу виплати власником цій особі всіх сум, що належать їй при звільненні.

У даній справі таким днем є 5 червня 2014 року, оскільки за видатковим касовим ордером № 107 відповідач виплатив позивачеві заборгованість по заробітній платі в сумі 2 490,73 грн., про що останній вчинив на ордері особистий підпис (а.с. 27).

Як зазначено вище, з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 11 листопада 2014 року і пропущений ним строк поновити не просив.

Відповідно до положень ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленого до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки відповідач 27 листопада 2014 року, тобто до ухвалення рішення у даній справі, зробив заяву про застосування позовної давності, у вимогах ОСОБА_1 слід відмовити саме з цієї підстави.

Викладене вище, в силу вимог ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Берегівського районного суду від 5 грудня 2014 року скасувати, ухваливши нове, яким у вимогах ОСОБА_1 про стягнення 46 593,92 грн. - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити.

Рішення набирає законної сили після його проголошення, але може бути оскаржено протягом 20 днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області В.В. Дроботя