Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/420/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Русіна А. А.
Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

04.03.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді: Суровицької Л.В.,

суддів: Кіселика С.А., Суржика М.М.,

при секретарі: Кравченко Я.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 03 грудня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - Банк) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Банк зазначав, що 28 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до якого Банк надав, а ОСОБА_3 отримав кошти у сумі 101 950 грн. на строк по 27 березня 2015 року зі сплатою 13,50 % річних за користування кредитом.

В забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором 28 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до якого відповідач, як поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору від 28 березня 2008 року в повному обсязі.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за договорами, укладеними із ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Боржник ОСОБА_3 належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконував, у зв'язку з чим неодноразово повідомлявся шляхом направлення письмової вимоги про наявність заборгованості за кредитним договором та про необхідність її погашення.

Вимоги Банку боржник не виконав, тому станом на 19 червня 2014 року утворилась заборгованість за кредитом в сумі 64 889,22 грн..

Посилаючись на те, що відповідно до умов договору поруки відповідач, як поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями за основним договором, Банк просив стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_2 вказану заборгованість в сумі 64 889,22 грн. та понесені судові витрати ( а.2-4).

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 03 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено ( а.с.115-118). Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд прийшов до висновку, що позов Банку до поручителя є необгрунтованим, оскільки не доведено належними доказами наявність заборгованості боржника за кредитним договором.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.121-124).

В судове засідання апеляційної інстанції представник Банку, відповідач та третя особа , які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не прибули, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.197 ЦПК України).

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, вказаним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами наявність заборгованості за кредитним договором, позов необґрунтований.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки такий висновок не відповідає обставинам справи, до такого висновку суд прийшов з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 28 березня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 101 950 грн., а ОСОБА_3 зобов' язався повернути кредит у повному обсязі не пізніше 27 березня 2015 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13,50 % річних відповідно до графіка платежів.

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що у забезпечення виконання усіх грошових зобов' язань в повному обсязі позичальника за договором, позичальник передає в заставу, а Банк приймає рухоме майно, а саме транспортний засіб - автомобіль марки Siat Cordoba sport, 2008 року випуску, тип легковий-седан, державний номер НОМЕР_1.

Також в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 28 березня 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 0-П, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх його зобов' язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору від 28 березня 2008 року.

Пунктом 1.3 договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (п.1.4 договору поруки).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 08 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк», як продавцем, та ПАТ «Дельта Банк», як покупцем, продавець продав (відступив) права вимоги за кредитними договорами та права вимоги по відношенню до осіб, що надають забезпечення за відповідними договорами забезпечення, а покупець прийняв право вимоги за цими кредитними договорами та договорами їх забезпечення (а.с.26-27,28).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконував, тому станом на 17 вересня 2009 року утворилась прострочена заборгованість в сумі 1902,52 грн.. Про необхідність погашення вказаної заборгованості 21 вересня 2009 року АКІБ»УкрСиббанк» письмово повідомило ОСОБА_3 (а.с.60).

Оскільки боржник не виконав вимогу Банку про погашення заборгованості за кредитом, 29 жовтня 2009 року АКІБ «УКрСиббанк» направив йому вимогу про дострокове повернення кредиту та процентів за користування кредитом (а.с.61).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як свідчать матеріали справи, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 серпня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2012 року, на користь ПАТ «УкрСиббанк» із ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за кредитним договором від 28 березня 2008 року, визначену станом на 15 серпня 2011 року в сумі 72 100 грн.42 коп., з яких заборгованість по тілу кредиту - 71 171 грн.73 коп., в тому числі прострочена заборгованість по кредиту - 9 227 грн.34 коп., пеня за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 26 грн.70 коп., пеня за несвоєчасне погашення процентів в сумі 360 грн.92 коп. (а.с.65,66).

Судом встановлено, що Банк скористався своїм правом вимагати дострокового повернення боржником кредиту та плати за кредит у порядку, встановленому розділом 6 кредитного договору.

Відповідно до протоколу № 1213161 проведення аукціону з реалізації арештованого рухомого майна, яке належить ОСОБА_3 від 09 серпня 2013 року, в порядку примусового виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 серпня 2011 року, було продано автомобіль, належний боржнику ОСОБА_3 за 42 656 грн. (а.с.86).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 19 вересня 2014 року заборгованість ОСОБА_3 перед Банком по тілу кредиту складає 51 958,51 грн. та 32 676,71 грн. - проценти за користування кредитом, всього 84 635,22 грн. (а.с.85).

Правильність даного розрахунку заборгованості ні відповідачем, ні третьою особою належними доказами не спростовано.

Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого здійснено лише частково та через тривалий проміжок часу не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору.

За таких обставин суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про недоведеність позивачем наявності заборгованості боржника за кредитним договором.

Суд не застосував до правовідносин, які склались між сторонами норми матеріального права, які їх регулюють.

Як підставу для позову ПАТ «Дельта Банк» зазначав договір поруки, укладений з відповідачем 28 березня 2008 року.

В письмових запереченнях на позов відповідач посилався на те, що після направлення 29 жовтня 2009 року вимоги боржнику про необхідність достроково повернути кредит, банк не скористався умовами договору поруки.

Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У п.1.2.2. кредитного договору від 28 березня 2008 року строк основного зобов'язання визначений - 27 березня 2015 року (а.с.6).

Відповідно до п.3.1 договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором.

Пунктом 5.3 вказаного договору передбачено, що сторони притримуються загальних умов щодо строків позовної давності.

Як свідчать матеріали справи 29 жовтня 2009 року позичальнику було надіслано вимогу про дострокове погашення заборгованості у повному обсязі та процентів за користування кредитом, яка залишилась без реагування.

Отже, пред'явивши вимогу про дострокове стягнення кредитної заборгованості, при тому що в договорі поруки не зазначено про строк його дії згідно зі ст. 252 ЦК України, кредитор, банк, змінив строк виконання основного зобов'язання і зобов'язаний був пред'явити вимогу до поручителя протягом шести місяців з цієї дати.

У п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Так, ПАТ «Дельта Банк» вимогу до поручителя направив лише 10 липня 2014 року, з позовом до поручителя звернувся у серпні 2014 року, при тому, що вимоги про дострокове погашення заборгованості, тобто про зміну дати виконання основного зобов'язання, надіслав 29 жовтня 2009 року.

Оскільки договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а тому підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України, згідно з якими порука вважається припиненою, оскільки кредитор після настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя протягом шести місяців.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-155цс13 від 29 січня 2014 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними, зокрема у постановах від 17 вересня 2014 року у справах № № 6-170цс13, 6-53цс14 порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Звернення до суду після спливу передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

За таких обставин позов Банку до поручителя задоволенню не підлягає, оскільки зобов'язання ОСОБА_2 за договором поруки припинилися.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.309 ЦПК України оскільки суд першої інстанції не застосував до правовідносин сторін норми матеріального права, які їх регулюють, це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст.ст.303,304, п.2,ч.1 ст.307, ст.ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 03 грудня 2014 року скасувати.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: