АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1547/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Богінкевич С.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотову Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 червня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та Приватного акціонерного товариства «АСК «ІНГО Україна» про стягнення заборгованості з виплати страхового відшкодування майнової та моральної шкоди.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись до суду з вищезазначеним позовом, свої вимоги обгрунтовував тим, що 15.11.2010 року близько 10 год. 10 хв. відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1 порушила п.п.12.1., 13.1 ПДР, в результаті чого було заподіяно механічні пошкодження його автомобілю НОМЕР_2 та автомобілю «Пежо», д.н.з. НОМЕР_8. під керуванням ОСОБА_5 Оскільки збитки, завдані внаслідок вищезазначеної ДТП йому не відшкодовані, змушений був звернутись до суду з даним позовом та просив стягнути з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» - заборгованість з виплати страхового відшкодування в розмірі 26 809,56 гривень, а з ОСОБА_4 - 400 гривень - відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди, яка не покривається страховим відшкодуванням, 2 000 гривень - витрати пов'язані з буксируванням його автомобіля, 700 гривень - витрати, пов'язані з оплатою експертизи його автомобіля, а також стягнути солідарно з ПрАТ стягнути солідарно з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» та ОСОБА_4 5 000 гривень моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 червня 2014 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, де ставив питання про скасування рішення суду та постановлення нового про задоволення позову. Мотивуючи свою вимогу тим, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

У поданій скарзі вказував, що судом було невірно застосовано норми ст. 1188 ЦК України та має місце хибне посилання на п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди». У даних умовах відповідач має нести індивідуальну відповідальність за спричинену шкоду апелянтові на загальних умовах.

Суд проігнорував положення ст. 61 ЦПК України в силу ч. 3 якої, суд повинен був взяти до уваги дані та обставини, які були встановлені Подільським районним судом м. Києва по іншій цивільній справі за позовом ОСОБА_5, як до апелянта так і до ОСОБА_4 та їх страхових компаній. Позивач та відповідач були учасниками іншої справи предметом якої було ДТП що сталося 15 листопада 2010 року від якого постраждав автомобіль. На противагу прийнятому рішенню по справі № 2-3033/11 суд по даній справі робить свої діаметрально протилежні висновки.

Апелянт не з'явившись до суду подав заяву у якій просив провести розгляд справи за його відсутності та задовольнити подану ним апеляційну скаргу у повному обсязі.

Інші учасники судового розгляду будучи належним чином повідомленими про день і час розгляду справи у судове засідання не з'явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом при розгляді справи встановлено, що згідно довідки УДАІ ГУ МВС України в м. Києві в результаті ДТП, яка відбулась 15.11.2010 року о 10.10 год. автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Згідно до листа РУГУ МВС України у м. Києві від 15.12.2010 року №55/14595 ДТП, яка сталася 15.11.2010 року за участю автомобіля НОМЕР_3 під керуванням позивача, автомобіля «Пежо» д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_6 та автомобіля НОМЕР_5 під керуванням у відповідача ОСОБА_4 сталась по причині порушення позивачем п.п.12.1, 13.1. ПДР та відповідачем ОСОБА_4 п.13.1. ПДР.

Внаслідок вищезазначеної ДТП автомобілю позивача були спричинені механічні пошкодження, за ремонтно-відновлювальні роботи яких останнім було сплачено 27 209,56 гривень, згідно акту виконаних робіт №ЗА-0085237 від 24.12.2010 року та чеку №7119 від 24.12.2010 року.

Згідно листа від 10.03.2011 року №771, ОСОБА_3 15.02.2011 року звернувся до АСК «ІНГО Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування. Однак, останньому було відмовлено в зв'язку з неможливістю визначення вини кожного з учасників ДТП.

Звертаючись до суду з позовом позивач просив задовольнити його вимоги виходячи з того, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20.11.2011 року було встановлено ступінь вини кожного із водіїв.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог. А відтак позов ОСОБА_3 щодо відшкодування шкоди, завданої йому внаслідок вищезазначеної ДТП не знайшов свого доведення в ході судового розгляду, є необґрунтованим та безпідставно заявленим. Щодо вимог позивача про відшкодування витрат, пов'язаних з буксируванням його автомобіля, оплатою експертизою, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, то суд вважав їх необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони є похідними від основних вимог позивача щодо стягнення страхового відшкодування.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Як встановлено судом 04.07.2010 року між АСК «ІНГО Україна» та ОСОБА_7 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу №ВЕ/2840560, а саме автомобіля НОМЕР_6, де ОСОБА_4 була визначена особою, відповідальність якої застрахована за цим договором. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих осіб складав - 25 500 гривень, франшиза - 510 гривень.

Відмовляючи у виплаті страхового відшкодування позивачу страхова компанія вказувала на те, що невизначеність ступеню вини кожного з водіїв учасників ДТП.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20.12.2011 року було встановлено вину учасників ДТП - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - 50% кожного.

Відповідно до положень ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням рішення Подільського районного суду м. Києва від 20.12.2011 року відпали підстави за яких було відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування.

А відтак, страхова компанія згідно умов договору страхування та наявності ступеня винності особи повинна виконати умови договору та виплатити страхове відшкодування. Враховуючи ліміт страхової відповідальності, що був визначений умовами договору - 25 500 гривень за вирахуванням франшизи -510 гривень, до стягнення підлягає сума що становить 50% завданої шкоди, а саме - 12 450 гривень.

Згідно вимог ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підстава, а саме за наявності вини усіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, з урахуванням ступеня вини самого позивача у задоволенні заявлених ним вимог до ОСОБА_4 як і стягненні різниці сум визначених судовим рішенням, і понесеними ним фактично по відновленню пошкодженого автомобіля слід відмовити.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції за яким позивачу було відмовлено у задоволенні заявлених вимог з підстав їх недоведеності в судового засідання підлягає скасуванню, з постановленням нового за правилами ст. 309 ЦПК України, за яким позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з зазначених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 червня 2014 року скасувати та постановити нове за яким,

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «АСК «ІНГО Україна» ( 01054 м. Київ вул.. Боровського, 33) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_7) страхове відшкодування у розмірі 12 495 гривень ( дванадцять тисяч чотириста дев'яносто п'ять ).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «АСК «ІНГО Україна» ( 01054 м. Київ вул.. Боровського, 33) на користь держави судовий збір у розмірі 243, 60 гривни.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: