УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О, Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Дергачівський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування кімнатами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 (квартирою НОМЕР_3) будинку АДРЕСА_1 з підстав, передбачених ст. ст. 71, 163 ЖК УРСР.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1, який має статус гуртожитку, є єдиним цілим об'єктом житлової нерухомості та не має окремих квартир, а тільки кімнати.

Вказав, що ОСОБА_5 зареєстрована у квартирі НОМЕР_3 (кімнати НОМЕР_1 та НОМЕР_2) належного йому будинку, втім тривалий час цими кімнатами фактично не користувалась, а займала спочатку кімнату НОМЕР_4, а з січня 2011 року оселилась в кімнатах НОМЕР_5, НОМЕР_6 цього ж будинку.

Позивач зазначив, що реєстрація відповідача в квартирі НОМЕР_3 порушує його права як власника будинку, у зв'язку з чим просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 05 серпня 2014 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право користування кімнатами НОМЕР_1, НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05 серпня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_5 на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, враховуючи надані сторонами докази, а також рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21 листопада 2013 року, виходив з того, що відповідач не проживає за місцем реєстрації понад встановлені ст. 71 ЖК УРСР строки без поважних причин, у зв'язку з чим дійшов висновку про наявність підстав для визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування кімнатами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у вищевказаному будинку.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи заочне рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позову, врахувавши в якості поважності причин непроживання ОСОБА_5 за місцем її реєстрації в квартирі НОМЕР_3 проживання у вказаній квартирі інших осіб, які не є членами сім'ї відповідача, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених ст. 71 ЖК УРСР підстав для визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування спірним житлом.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О. Писана