Справа № 465/8545/14 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/5782/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Крайник Н.П.,

суддів: Курій Н.М., Шеремети Н.О.,

при секретарі Куцика І.Б.,

з участю ОСОБА_2, представника ПАТ КБ ПриватБанк ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку ПРИВАТБАНК на рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку ПРИВАТБАНК про визнання незаконними вимоги та зобов'язання припинити дії,

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовомдо Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку ПРИВАТБАНК про відшкодування коштів в сумі 8850,40 грн.,втрачених з його кредитної картки № 915265.

Після уточнення позовних вимог, просив визнати незаконними вимоги ПАТ КБ ПРИВАТБАНК щодо сплати ним суми кредиту в розмірі 8510 грн., знятої 02.12.2014 року з кредитної картки № 915265, та процентів за користування кредитом. Зобов'язати ПАТ КБ ПРИВАТБАНК припинити дії з вимагання з нього зазначених сум.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 20.06.2014 року при відкритті договору депозиту відповідач без укладення будь - якого договору надав йому кредитну картку Універсальна № 915265 по якій з ініціативи відповідача, без відома і згоди позивача відкрито кредитну лінію на суму 9 000 грн. Вважає, що вказану картку йому надали як рекламну пропозицію Банку, оскільки така ним не замовлялася, договори кредиту з ним не укладалися, а тому жодних обов'язків для нього вказана картка не створювала. Кредитну картку не використовував, про що свідчить виписка про рух коштів по карті.

02.12.2014 року, у період часу з 14.53 год. по 15.15 год. при отриманні повідомлення та перевірці кредитної картки ним було виявлено, що кредитна картка була використана сторонньою особою та по ній було проведено переказ коштів двома несанкціонованими трансакціями на загальну суму 8510 грн. У вказаний час він знаходився у м. Львові у відділенні Дельта-Банку за адресою м. Львів, вул. В. Великого, 34 про що надана виписка та квитанція Дельта-Банку. Відразу після отримання такої інформації він звернувся по телефону гарячої лінії 3700 до ПАТ «Приватбанк» з повідомленням про шахрайське витрачання його коштів сторонньою особою з метою забезпечення для відповідача можливості заблокувати подальші виплати за цією кредитною карткою.

Також, 02.12.2014 року з 14.00 год. перестав працювати його мобільний телефон. Наступного дня в салоні мобільного оператора Київстар він відновив свою сім-карту, і йому повідомили, що невідомою особою 02.12.2014 року відбулась заміна його сім-карти.

03.12.2014 року він звернувся до Франківського РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області з заявою про порушення кримінальної справи по факту шахрайського витрачання коштів банку сторонньою особою через використання кредитної картки та звернувся до ПАТ «Приватбанк» з письмовою заявою про надання повної інформації про несанкціоновані трансакції зі зняття коштів з кредитної картки, а саме місце, час, спосіб їх зняття, призначення платежу тощо і скерував на адресу відповідача витяг з кримінального провадження № 0003745 та довідку про прийняття і реєстрацію заяви від 08.12.2014 року.

24.12.2014 року від ПАТ «Приватбанк» отримав відповідь у якій йому повідомили, що він зобов'язаний погасити заборгованість по кредитній картці з оплатою процентів.

Крім цього зазначив, що анкета - заява, яку ПАТ «Приватбанк» вважає кредитним договором датована 26.12.2014 року, а кошти були зняті раніше - 02.12.2014 року. Також зазначає, що обов'язок по доказуванню тієї обставини, на яку посилається відповідач, про розголошення останнім конфіденційних відомостей третім особам, що призвело до зняття коштів, згідно закону, а саме правової позиції ВСУ, лежить на відповідачу і останній цього не довів, а покладає всю вину на нього. А тому вважає, що вимоги про сплату основної суми кредиту та процентів за кредитною карткою № 915265 є незаконними та безпідставними. Просив уточнений позов задоволити.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 24 червня 2015 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погодившись із рішенням суду ПАТ КБ ПРИВАТБАНК подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неповно зясовано всі обставини, що мають значення для справи.

Стверджує, що позивач є клієнтом банку, користується послугами банку. Підписавши відповідну Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку погодився виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку https://privatbank.ua. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку клієнт зобов'язується не передавати Карти, ПІН-и третім особам, не використовувати Карти або нанесені на них дані у цілях, не передбачених даним Договором або, що суперечить чинному законодавству, вживати заходів щодо запобіганню втрати (викрадення) Карт, ПІН-у (персонального ідентифікаційного номеру) або інформації, нанесеної на Карту і магнітну смугу, або їхнього незаконного використання.

Також вказує, що клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Клієнта про блокування картки / рахунку / на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг.

Для замовлення послуги/товару по інтернету власник картки повинен ввести тип картки, номер картки і строк дії картки у відповідні поля запиту, а також іншу інформацію у разі потреби. При здійсненні операції з використанням технології 3-D Secure з метою отримання динамічного пароля необхідною умовою для здійснення операції з карткою є надання клієнтом інформації про номер мобільного телефону. У разі втрати/крадіжки мобільного телефону або зміни номера мобільного телефону, на номер якого Банком направляються динамічні паролі, клієнт зобов'язується негайно інформувати Банк.

Також, апелянт вказує, що позивачем не доведено, що неправомірними діями відповідача йому завдано шкоду, що між неправомірними діями і настанням шкоди є причинний зв'язок, а також що є вина відповідача у заподіянні такої шкоди. Адже, переказ коштів неможливий без знання особистої інформації клієнта (номеру картки, терміну її дії, CVV-коду та ін.).

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні представник банку доводи апеляційної скарги з врахуванням обґрунтувань за письмовими поясненнями підтримав, просив оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове про відмову в заявлених вимогах у повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечив, зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим. Ствердив, що являється добросовісним користувачем банківських послуг, просив залишити апеляційну скаргу банку без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно ч. 1. ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 3. ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Статтею 60 ЦПК України визначено, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Вказаних вимог суд першої інстанції не дотримав, дійсних обставин справи не встановив.

Встановлено, що ОСОБА_2 являється держателем кредитної картки ПАТ КБ ПРИВАТБАНК за № 915265 з кредитною лінією в сумі 9 000 грн.

02.12.2014 року, у період часу з 14.53 год. по 15.15 год. при отриманні повідомлень та перевірці залишку коштів кредитної картки виявив, що за карткою проведено переказ коштів двома трансакціями на загальну суму 8510 грн. Отримавши таку інформацію цього ж дня звернувся по телефону гарячої лінії ПАТ КБ ПРИВАТБАНК 3700 з повідомленням про шахрайське витрачання його коштів сторонньою особою.

Також, з 14.00 год. 02.12.2014 року перестав працювати мобільний телефон позивача. Наступного дня в салоні мобільного оператора Київстар позивач відновлював свою сім-карту, і йому повідомили, що невідомою особою 02.12.2014 року відбулась заміна його сім-карти.

03.12.2014 року позивач звернувся до Франківського РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області з заявою про порушення кримінальної справи по факту шахрайського витрачання коштів відповідача сторонньою особою через використання кредитної картки. 04.12.2014 року звернувся і до відповідача з письмовою заявою про надання повної інформації про несанкціоновані трансакції зі зняття коштів з кредитної картки, а саме місце, час, спосіб їх зняття, призначення платежу.

ПАТ КБ ПРИВАТБАНК листом від 23.12.2014 року повідомило позивача, що за результатом проведеної перевірки на звернення клієнта йому рекомендовано звернутись до Альфа-Банку для з'ясування інформації кому саме переказано кошти з його картки.

Дані обставини справи вірно встановлені судом першої інстанції, підтверджуються матеріалами справи та не оспорюються сторонами.

Задовільняючи позов, районний суд прийшов до висновку, що кредитний договір між сторонами не укладався, оскільки відсутні докази такого, тому вимоги відповідача до позивача сплатити суму кредиту у розмірі 8 510 грн, знятої 02.12.2014 року з кредитної картки Універсальна, а також процентів за використання даної суми є незаконними та відповідача слід зобов'язати припинити дії з вимагання сплати вказаної суми.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст. 14.8 ЗУ Про платіжні системи та переказ коштів в Україні банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов'язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу, ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов'язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі.

Як стверджується матеріалами справи, 03.02.2012 року позивач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, заповнивши і спеціальну форму додаткової інформації такої (зворот), що підлягає заповненню включно для отримання кредиту/кредитної карти.

В такий спосіб позивач надав Банку інформацію про розмір власного доходу та інші дані, що слугують підставою встановлення кредитного ліміту на карту клієнту.

За даною заявою сторони обумовили, що ця заява, разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становлять договір про надання банківських послуг. Позивач підписавши дану заяву підтвердив, що він ознайомився та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді.

Позивачем не заперечується обставина підписання анкети-заяви від 03.02.2012 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, вірності даних, що зазначені за такою.

Колегія суддів, за обставин встановлених вище, надає критичної оцінки та не приймає за підставні покликання позивача на наявну за матеріалами справи іншу заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що датована 26.12.2014 року, як підставу для висновку про неукладеність договору за дати здійснення оспорюваних трансакцій - 02.12.2014 року.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що сторонами з врахуванням зазначених положень Закону укладено договір про надання банківських послуг, в силу чого, невірним є й висновок суду щодо незаконності права вимоги кредитора до боржника на суму кредиту та відсотків за користування таким.

Також, колегія суддів не погоджується із висновком районного суду в тій частині, що обов'язок доказування обставин здійснення саме позивачем оспорюваних трансакцій покладається на банк.

Даний висновок суду мотивований правовою позицію Верховного Суду України за постановою № 6-71цс15 від 13.12.2015 року, згідно якої, відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно ст. 360-7 ЦПК України суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Постанова Правління НБУ № 223 від 30.04.2010 року втратила чинність 12.11.2014 року, відтак положення такої не можуть поширюватись на спір сторін щодо спірних переказів коштів, котрі здійсненні 02.12.2014 року, на що помилково не звернув уваги суд першої інстанції.

Крім того, Верховний Суд України у постанові № 6-71цс15 від 13.12.2015 року висловив правовий висновок у спорі за інших обставин справи, а саме коли судом було безспірно встановлено, що трансакції проходили шляхом зняття коштів з картки в банкоматі, з коректним введенням ПІН-коду та за межами України, в той час, коли клієнт банку перебував в Україні.

Отже, колегія судді приходить до висновку, до правовідносин сторін у даному спорі судом першої інстанції безпідставно застосована правова позиція Верховного Суду України за постановою № 6-71цс15 від 13.12.2015 року.

Пунктом 9 розділу VI Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів визначено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Отже, згідно застережень даної спеціальної норми, підставою звільнення користувача карти від відповідальності за проведенні операції є умова проведення таких без фізичного пред'явлення карточки та/або електронної ідентифікації такої.

Однак, з матеріалів справи безспірно встановлено, з чим погодився в засіданні колегії позивач, що на час здійснення спірних трансакцій карта з володіння ОСОБА_2 не вибувала. Наступного дня після спірних переказів коштів позивачем у відділенні ПриватБанку проведено обмін депозитної та кредитної карток на нові.

З наявного в матеріалах справи звернення позивача до Альфа-Банку від 26.12.2014 року вбачається, що позивач отримавши відповідь ПриватБанку щодо переказу спірних сум через Альфа-Банк звернувся до такого, щоб з'ясувати, яким саме чином переказано та кому зараховано суми переказів із його картки ПриватБанку № 915265.

Згідно ст. 60 ЗУ Про банки і банківську діяльність інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди.

Відповідно до ст. 62 ЗУ Про банки і банківську діяльність інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи.

У матеріалах справи відсутня будь-яка відповідь Альфа-Банку на зареєстроване звернення ОСОБА_2, а з пояснень позивача встановлено, що останнім не вживалось повторних заходів для отримання необхідної інформації з Альфа-Банку. Відтак, колегія суддів вважає, що позивач на власний розсуд розпорядився своїм правом щодо зібрання доказів для доказування обставин, які можуть слугувати підставою звільнення його від відповідальності за виконання договору кредиту.

Як вбачається із виписки по карті представленої позивачем, спірні трансакції були саме переказом коштів, відтак, з'ясувавши особу одержувача позивач не позбавлений можливості заявити відповідні вимоги до особи одержувача з приводу переказаних коштів.

Отже, за відсутності відповідної інформації від Банку про здійснення трансакцій, що ідентифікують спірні перекази коштів, колегія суддів позбавлена можливості встановити обставини передбачені п. 9 розділу VI Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року, відтак, приходить до висновку, що відсутні підстави покладати відповідальність за проведені перекази коштів на ПАТ КБ Приватбанк».

Також, згідно доводів позовної заяви, з 14.00 год. 02.12.2014 року перестав працювати мобільний телефон позивача, а сім-карта була заблокована. Наступного дня в салоні мобільного оператора Київстар позивач відновлював свою сім-карту, і йому повідомили, що невідомою особою 02.12.2014 року проведено заміну його сім-карти.

Поряд з цим, позивач не надав відповіді на запитання колегії суддів, яким чином йому надходили смс-повідомлення про здійснювані перекази коштів, коли власна сім-карта була заблокованою з 14.00 год. 02.12.2014 року, а заміна його сім-карти проведена сторонньою особою.

З врахуванням наведеного, колегія судді надає критичної оцінки покликанням позивача щодо добросовісного здійснення ним прав користувача банківських послуг.

Згідно ст. 3 ЦПК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У разі порушення права особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення, тобто особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Однак, позивач, на думку колегії суддів, обрав не передбачений ЦК України спосіб захисту свого права, оскільки за відсутності вимог з боку ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та за відсутності інших доказів вимагання від позивача кредитних коштів з боку ПАТ КБ «Приватбанк» захист його права, яке може бути порушене в майбутньому, не відповідає положенням ч.1 ст.15 ЦПК України.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст.307, ст. 309, ч.2 ст. 314, ст. ст. 316,317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку Приватбанк задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку Приватбанк про визнання незаконними вимог та зобов'язання припинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Курій Н. М.

ОСОБА_4