АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Міцнея В.Ф.

секретар: Лук'янишина М.В.,

за участю: ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - відділ державної виконавчої служби Новоселицького районного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту та розшуку, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 жовтня 2014 року -,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» в липні 2014 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3., ОСОБА_4, третя особа - ВДВС Новоселицького РУЮ, про звільнення майна з-під арешту та розшуку.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 18 червня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № Е/V 092918, відповідно до якого остання кредит в розмірі 285 711,21 Євро.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 18 червня 2009 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір застави рухомого майна № Е/V 092918. Відповідно до умов договору ОСОБА_3 передав в заставу банку автомобілі (автомобіль марки Mercedes-Benz 2540, номер кузова/шасі № НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль марки FLIEG, номер кузова/ шасі № НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2).

В 2011 році заступником начальника відділу державної виконавчої

________________________________________________________________________________________________________________________________

№22-ц/794/308/15 Головуючий у 1 інстанції: Галичанський О.І.

Категорія: 58 Доповідач: Литвинюк І.М.

служби Новоселицького районного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого напису від 19 травня 2011 року накладено арешт на все рухоме майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, в т.ч. на вищевказані автомобілі, які належать на праві власності ОСОБА_3.

Також вказував на те, що у 2013 році державним виконавцем ВДВС Новоселицького РУЮ при примусовому виконанні ухвали суду від 11 березня 2013 року на користь ОСОБА_4 накладено арешт на рухоме майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, в т.ч. на вищевказані автомобілі, які належать на праві власності ОСОБА_3. Вищезазначене обтяження старшого державного виконавця ВДВС Новоселицького РУЮ зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 03 липня 2014 року.

Зазначав, що право застави у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло 18 червня 2009 року, а постанови про арешт та розшук майна були винесені у 2011, 2013 роках. Крім того, 03 квітня 2014 року ОСОБА_3 надав ПАТ КБ «ПриватБанк» генеральні доручення на продаж вищевказаних автомобілів.

Просив звільнити з-під арешту, накладеному державним виконавцем ВДВС Новоселицького РУЮ згідно постанови ВП № 37125659, №26852627 майно, належне на праві власності ОСОБА_3, та заборонити органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ "ПриватБанк" права розпорядження вищевказаними автомобілями.

Заочним рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 06 жовтня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Звільнено з-під арешту та розшуку, накладених державним виконавцем ВДВС Новоселицького РУЮ згідно постанови ВП № 37125659, № 31363230 майно, належне на праві власності ОСОБА_3, а саме: автомобілі марки Mercedes-Benz 2540, номер кузова/шасі № НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль марки FLIEG, номер кузова/ шасі № НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Заборонено органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ "ПриватБанк" права розпорядження автомобілями марки Mercedes-Benz 2540, номер кузова/шасі № НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1 та FLIEG, номер кузова/ шасі № НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2.

На заочне рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 06 жовтня 2014 року ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та закрити провадження у справі.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Посилається на те, що позивач протиправно стверджує, що його право застави виникло 18 червня 2009 року, оскільки протягом п»яти років ПАТ КБ «ПриватБанк» не здійснив жодного кроку для реєстрації цього права в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Дана реєстрація була здійснена після неодноразових звернень до ВДВС Новоселицького РУЮ на вимогу апелянта. Право застави та арешту є солідарним, оскільки перебуває у зведеному виконавчому провадженні.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 18 червня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № Е/V 092918, відповідно до умов якого ОСОБА_5 отримала кредит в розмірі 285 711,21 Євро.

В забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним договором 18 червня 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 уклали договір застави рухомого майна № Е/V 092918, предметом якого є автомобілі Mercedes-Benz 2540, номер кузова/шасі № НОМЕР_4, реєстраційний номер: НОМЕР_1 заставною вартістю 347 975 грн., та автомобіль марки FLIEG, номер кузова/ шасі № НОМЕР_3, реєстраційний номер: НОМЕР_2. заставною вартістю в сумі 110 719 грн..

Також встановлено, що 03 квітня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» отримав доручення від ОСОБА_3 на право реалізації вищезазначених автомобілів.

Згідно постанови ВП № 37125659 від 20 березня 2013 року державним виконавцем ВДВС Новоселицького РУЮ відкрито виконавче провадження за ухвалою Новоселицького районного суду від 11 березня 2013 року про забезпечення позову, накладено арешт на належне на праві власності ОСОБА_3 рухоме та нерухоме майна і грошові кошти. Постановою державного виконавця ВДВС Новоселицького РУЮ № 26852627 від 01 червня 2011 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу за кредитним договором на суму 43 355,16 грн. та судові витрати.

Відповідно до ст. 585 ЦК України, ст.ст. 16, 19 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. В рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаться на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.

Відповідно ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Статтею 54 зазначеного Закону передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області задоволено позов ОСОБА_1, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення коштів. Вказане рішення суду набрало законної сили 03 березня 2014 року.

03 квітня 2014 року державним виконавцем ВДВС Новоселицького РУЮ було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 17 064,40 грн..

Доводи апелянта про те, що ПАТ «ПриватБанк» не здійснив жодного кроку для реєстрації цього права в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що ПАТ «ПриватБанк» зареєстрував обтяження на спірні автомобілі 07 грудня 2009 року (а.с.11-12).

З матеріалів справи вбачається, що право застави у ПАБ КБ «ПриватБанк» виникло з 18 червня 2009 року , тобто з моменту укладення кредитно-заставного договору № Е/У092915. Виконавча дія щодо накладення арешту на автомобіль вчинена 11 березня 2013 року.

Частиною 4 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Таким чином, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що накладені арешти державною виконавчою службою обмежують права ПАТ КБ «ПриватБанк» як заставодержателя на звернення стягнення на предмет застави, та вірно звільнив з-під арешту майно, що перебуває у заставі банку, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Однак, задовольняючи вимоги в частині стягнення витрат на оголошення у пресі у розмірі 150 грн., суд першої інстанції не врахував, що згідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

У ч. 4 цієї статті передбачено, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки у суд і підготовки до участі у судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання.

Спосіб виклику в судове засідання, визначений ч. 9 ст. 74 ЦПК України, може застосовуватись лише після вчинення певних дій та за наявності визначених умов. Так, Пленум Верховного Суду України в Постанові "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" № 2 від 12 червня 2009 року роз'яснив, що виклик відповідача у суд через оголошення в пресі буде вважатися належним повідомленням, лише у разі, якщо місце проживання (перебування чи роботи) або місцезнаходження відповідача невідоме навіть після звернення позивача до адресного бюро й органів внутрішніх справ (докази чого мають бути у справі), а не при його неявці в судове засідання, коли відоме його місце проживання, оскільки явка до суду є правом, а не обов'язком сторони у справі частина перша статті 27 ЦПК). З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої статті 74 ЦПК України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення у той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Як убачається із довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Чернівецькій області від 24 липня 2014 року ОСОБА_4 зареєстрована в АДРЕСА_1. ОСОБА_3 зареєстрований в с. Топорівці Новоселицького району Чернівецької області (а.с. 38, 39).

З огляду на викладене, у суду не було підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідачів на користь позивача 150 грн. суми витрат, пов'язаних з публікацією оголошення у пресі, а тому у вказаній частині оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 жовтня 2014 року в частині стягнення судових витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик до суду у розмірі 150 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» скасувати, в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовити.

В іншій частині заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 жовтня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: