Справа № 355/1727/15-ц
Провадження № 2/355/759/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року Баришівський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Литвиненко О.Л.

секретаря Лунгул Т.А.

за участю представників відповідачки ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Баришівка Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним.

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, мотивуючи його тим, що 29.04.2012 року помер його батько ОСОБА_5. Після його смерті позивач несподівано для себе дізнався про існування заповіту від 06.03.2010 року, складеного його батьком, за яким він заповів своїй дочці відповідачці по справі ОСОБА_4 своє майно: житловий будинок з господарськими будівлями , який знаходиться в м. Бориспіль по провулку Матросова, 5 Київської області, земельну ділянку площею 0,146 га в с. Швачиха по вулиці Селянській 54 Баришівського району Київської області, земельну ділянку площею 1,985 га території Македонської сільської ради ДП-3, пай 32 Миронівського району Київської області. Позивач переконаний, що батько не міг заповісти своє майно відповідачці. Протягом останніх років батько хворів на онкозахворювання, що було приховано від позивача, хоча він як син повинен був знати про хворобу батька. Позивач вважає, що заповіт ОСОБА_5, складений 06.03.2010 року, не відповідав його дійсній волі та був складений у момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки він бажав розділити належне йому майно порівну між обома своїми дітьми ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_4 . В заявленому позові просить визнати заповіт ОСОБА_5, складений 06.03.2010 року, недійсним.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з»явився, будучи належним чином усвідомленим про день та час розгляду справи. До суду від позивача ОСОБА_3 надійшла телеграма про неможливість бути присутнім при розгляді справи та з проханням розглядати дану справу без його участі, що дає суду підстави для розгляду даної справи та ухвалення рішення у відсутність позивача ОСОБА_3.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_1 не визнала позовні вимоги позивача та пояснила суду, що з покійним ОСОБА_5 прожили разом 30 років. Покійний ОСОБА_5 багато років працював керівником підрозділу і працював до останніх днів свого життя, був адекватною, спокійною людиною. Про наявність онкозахворювання у батька позивач знав, але причина смерті його не пов»язана з даним захворюванням. В 2007 році про розподіл майна батька вирішували при його житті на сімейній раді, про даний заповіт позивач знав, так як він був складений більш, ніж за два роки до дня смерті ОСОБА_5. Позивачу купили дачу в с. Циблі, автомобіль, залишили квартиру. А дочці залишився будинок в м. Борисполі та земельні ділянки. Заповіт відповідав дійсній волі батька, таким чином він бажав розділити належне йому майно, така була воля покійного ОСОБА_5. Крім того, оспорювання наявного заповіту позивачем неодноразово вже розглядалось судами і маються відповідні рішення про відмову в задоволенні його позовів. В задоволенні позову просить відмовити за його безпідставністю.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_2 не визнав заявлений позов та вважає, що він є безпідставним і не підлягає до задоволення, так як зазначені в позові обставини, на які посилається позивач, нічим не підтверджені. Вимога позивача про визнання заповіту недійсним та нікчемним розглядалась неодноразово судами і є відповідні рішення про відмову у задоволенні його позову. В задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення представників відповідачки ОСОБА_1, ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочин є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Судом встановлено, що 06.03.2010 року ОСОБА_5 склав заповіт на імя відповідачки ОСОБА_4, який посвідчений державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 2-155. Згідно даного заповіту ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповів своє майно: житловий будинок з господарськими будівлями , який знаходиться в м. Бориспіль по провулку Матросова, 5 Київської області, земельну ділянку площею 0,146 га в с. Швачиха по вулиці Селянській 54 Баришівського району Київської області, земельну ділянку площею 1,985 га території Македонської сільської ради ДП-3, пай 32 Миронівського району Київської області ОСОБА_4.

Відповідно до вимог ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; посвідчений нотаріусом або іншими, визначеними законодавством, посадовими чи службовими особами, має бути особисто підписаний заповідачем, а якщо особа не може особисто підписати заповіт, то відповідно до ч.4 ст. 207 ЦК України у її присутності він підписується іншою особою.

29.04.2012 року ОСОБА_5 помер, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції у Київській області в книзі реєстрації смертей 05.05.2012 року зроблено відповідний актовий запис № 48.

Згідно п. 14 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (чинної на момент посвідчення останнього заповіту) - при посвідченні правочину визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть участь у ньому. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими статтею 43 Закону(крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням

нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

Відповідно до ч.2 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 17 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. В п.16 вказаної постанови зазначається, що заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини.

Позивач ОСОБА_3 в 2013 році звертався до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: державний нотаріус Баришівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6 про визнання заповіту нікчемним. Підставою обгрунтування заявленого позову було зазначено, що батько ОСОБА_5 не міг заповісти своє майно відповідачці ОСОБА_4 і що протягом останніх років батько хворів на онкозахворювання, вважав, що наявний заповіт від 06.03.2010 року складений та підписаний не його батьком, так як підпис на заповіті не відповідає підпису його батька.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 27.11.2013 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: державний нотаріус Баришівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6 про визнання заповіту нікчемним.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 13 жовтня 2015 року в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 відмовлено, рішення Баришівського районного суду Київської області від 27.11.2013 року залишено без змін. Розгляд даної справи затягувався тривалий час так, як Апеляційним судом було призначено двічі проведення посмертної почеркознавчої експертизи на предмет виконання підпису у оскаржуваному заповіті від 06.03.2010 року саме ОСОБА_5 в Київському науково-дослідному інституті судових експертиз та Одеському науково-дослідному інституті судових експертиз. Позивачем ОСОБА_3 не було надано необхідні документи для проведення вказаних експертиз і у зв»язку з недостатністю кількості наданих зразків почерку та підписів неможливо було надати висновок судово-почеркознавчої експертизи.

Судом встановлено під час розгляду даної цивільної справи, що при посвідченні спірного заповіту від 06.03.2010 року державним нотаріусом Баришівського державної нотаріальної контори ОСОБА_6 вимоги закону були дотримані повністю. Позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що при посвідченні заповіту ОСОБА_5 державний нотаріус Баришівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 допустив порушення вказаних норм законодавства.

Особу заповідача ОСОБА_5 державним нотаріусом було встановлено. Вищезазначені норми діючого на момент укладання заповіту 06.03.2010 року та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не вимагають необхідність надання нотаріусу письмових довідок про стан здоров»я заповідача, безпосередньо стосовно оспорюваного заповіту про онкозахворювання у заповідача.

Згідно ч.1 та ч.3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-треьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий право чин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин).

Позивач ОСОБА_3 не оспорює ті обставини, що ОСОБА_5 мав право на складання заповіту і що заповіт підписаний ним особисто. Дана підстава для визнання заповіту недійсним не заявлялась позивачем і не знайшла свого підтвердження та обґрунтування.

Згідно ст.45 Закону України Про нотаріат при посвідченні правочинів і вчиненні інших нотаріальних дій, нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріально посвідчу вальні правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса.

Відповідно до ст.45 Закону України Про нотаріат (чинної на момент посвідчення останнього заповіту) якщо громадянин внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин не може власноручно підписати угоду, заяву чи інший документ, за його дорученням і в його присутності та в присутності нотаріуса або іншої посадової особи, яка вчиняє нотаріальні дії, угоду, заяву чи інший документ може підписати інший громадянин.

Відповідно до п. 157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (чинної на момент посвідчення останнього заповіту) нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом.

11 листопада 2014 року ухвалою Баришівського районного суду Київської області відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним. Подану заяву позивач мотивував тим, що батько ОСОБА_5 протягом останніх років хворів на рак. Складений заповіт не відповідав його волевиявленню з посиланням на ст. 203, 215 ЦК України.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 11.12.2014 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним залишено без задоволення.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 04 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Баришівського районного суду Київської області від 11.12.2014 року залишено без змін. Під час розгляду вказаних попередніх справ відповідачкою надавалось медичне свідоцтво про смерть ОСОБА_5 № 117, в якому вказана дата смерті 29.04.2012 року та причина смерті - атеросклеротичний кардіосклероз, а не онкозахворювання, на що посилався позивач у позовах. Дане медичне свідоцтво приєднувалось до всіх вказаних справ, приймалось судом і враховувалось при винесенні рішень.

Судом встановлено і не оспорюється сторонами, що ОСОБА_5 працював виконробом дільниці № 2 БМУ-5 компанії «Нафтогаз України», часто їздив у відрядження, в обов»язкого його входило керівництво дільницею, організація будівельно-монтажних робіт, до роботи відносився ініціативно, якісно, брав активну участь у громадському житті колективу. Не знайшло підтвердження при розгляді даної справи, що ОСОБА_5 перебував у пригніченому психологічному стані через наявну хворобу.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані загальновідомими, доказуванню не підлягають.

Зазначені обставини також підтверджені рішенням Баришівського районного суду Київської області від 11.01.2013 року та ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 15.04.2013 року.

Посилання позивача ОСОБА_3 на ту обставину, що заповідач не міг заповісти своє майно відповідачці, заповіт не відповідав його дійсній волі та був укладений в момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними є безпідставним і не підтверджено жодним доказом, наданим позивачем. Суд вважає, що вищезазначені обставини є необгрунтованими, надуманими і не ґрунтуються на законі. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України позивач по справі не наводить суду жодних доказів в обґрунтування вказаних вимог. Сторона позивача не довела дані обставини.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позовні вимоги позивача ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним з підстав, зазначених у позові вже розглядались судами і по них є судові рішення, які набрали законної сили.

Суд вважає, що відсутні будь-які підстави вважати заповіт від 06.03.2010 року ОСОБА_5 на ім»я відповідачки ОСОБА_4, який посвідчений державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 недійсним, судом не встановлено порушенням вимог щодо відсутності волевиявлення ОСОБА_5, усвідомлення ним значення своїх дій та можливість керувати ними. Тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Встановлені судом обставини також підтверджуються матеріалами справи:

- копією заповіту від імені ОСОБА_5 від 06.03.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6;

- копією паспорта ОСОБА_5;

- копією свідоцтва про смерть ОСОБА_5, який помер 29.04.2012 року;

- копією рішення Баришівського районного суду Київської області від 11.01.2013 року, копією ухвали колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 15.04.2013 року;

- копією рішення Баришівського районного суду Київської області від 27.11.2013 року , хвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 13 жовтня 2015 року;

- іншими матеріалами справи.

За даних обставин позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 15, 30, 60, 62, 63, 88, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 202-205, 215, 225, 233, 1223, 1233, 1234, 1247,1248, 1257 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Баришівський районний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_7