СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2015 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши заяву ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРВУД» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, -

В С ТА Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із заявою щодо видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРВУД» (далі - ТОВ «ІНТЕРВУД») нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 14296 грн. 79 коп., 101864 грн. 12 коп. - середній заробіток за час затримки розрахунку та 3619 грн. 07 коп. - компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Згідно з ч. 1 ст.96 ЦПК України судовий наказ може бути видано у разі якщо, зокрема, заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, при чому закон вимагає зазначення безспірної суми.

Вивченням матеріалів заяви, встановлено, що, ОСОБА_2 зверталася до Солом`янського районного суду м. Києва із позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі з ТОВ «ІНТЕРВУД», проте ухвалою цього ж суду від 16.02.2015 дана позовна заява була повернута позивачу на підставі п. 6 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, а саме тому, що вона була подана з порушенням порядку, встановленого ч. 3 ст. 118 ЦПК України без підтвердження звернення до подачі позову в суд із заявою про видачу судового наказу і надання відповідної ухвали про відмову у прийнятті судового наказу або ухвали про скасування наказу судом.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, у прийнятті заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу належить все ж таки відмовити зважаючи на наступне.

Посилаючись на існування між ТОВ «ІНТЕРВУД» та заявником трудових відносин, останній жодним чином не підтверджує це, або не наводить підстав для звільнення від доказування. Крім того, не підтверджується безспірність зазначеної заявником суми заробітної плати, яку він просить стягнути з вищезазначеного підприємства.

Наказне провадження є спрощеним порядком розгляду справи, тому вимоги, за якими видаються судові накази, мають бути безспірними, а із поданих до суду заяв і доданих до них документів вбачається спір про право, тому дані вимоги повинні розглядатись в порядку позовного провадження.

Так, заявник, всупереч положенням ч. 2 ст. 98 ЦПК України не наводить обґрунтувань обставин тих вимог, з якими звертається до суду, а лише порушує питання про витребування певних доказів в порядку ст. 137 ЦПК України на підтвердження своїх вимог, що само по собі є інститутом позовного, а не наказного провадження. Наведений же заявником розрахунок заборгованості також не свідчить про безспірність суми, що на думку останнього підлягає стягненню.

Виходячи з викладеного, а також відповідно до ст. 100 ЦПК України суд вважає необхідним відмовити заявнику у прийнятті заяви про видачу судового наказу і одночасно роз`яснити, що позивач може звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Керуючись ст. ст. 95-100 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У прийнятті заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРВУД» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги особою, яка її оскаржує протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: В.С. Кицюк