справа № 165/2179/14-ц
провадження №2/165/4/15
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі :

головуючого Ференс-Піжук О.Р.,

при секретарі Харук Ю.І.,

з участю позивача ОСОБА_1,

педставника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання матері,-

встановив:

01 вересня 2014 року ОСОБА_7 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення аліментів на її утримання. Вимоги обґрунтовує тим, що вона є матір'ю відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3 З самого народження синів змушена була самостійно їх виховувати, доглядати, забезпечувати всім необхідним для навчання і дозвілля, так як з батьком дітей шлюб розірвала. Вважає, що свої батьківські обов'язки виконувала належним чином. Для того, щоб забезпечувати дітей на відповідному рівні, їздила за кордон на заробітки. Зазначила, що старший син ОСОБА_4 разом зі своєю дружиною останніх вісім років проживав разом з нею в одному будинку. Весь цей час вона допомагала їм фінансово, дала частину коштів на купівлю окремого власного житла. ОСОБА_4 має нестабільний, однак достатній для забезпечення сім'ї, проведення ремонтних робіт в квартирі, дохід. Син ОСОБА_3 на даний час проживає у своєї співмешканки в смт. Іваничі Іваничівського району. Інколи приїздить додому, але тільки для того, щоб попросити у неї кошти. Зазначає, що ОСОБА_3 має неповнолітню дитину, проте будь-якими витратами на її утримання він не обтяжений. Всі кошти, які він неофіційно заробляє, витрачає суто на свої потреби, алкоголь та розваги. Вказує, що все життя вона допомагала своїм дітям, забезпечувала їх матеріальні потреби, решту коштів вкладала в ремонт будинку, в якому зараз проживає. На даний час вона є інвалідом ІІІ групи загального захворювання, внаслідок саркоми м'яких тканин на нижній кінцівці. Зазначає, що саме через такий стан здоровя, вона обмежена у пересуванні та не має можливості їздити на заробітки як раніше, тому у неї виникають фінансові труднощі, що пов'язані з неможливістю купувати необхідний обсяг продуктів харчування, медикаментів та одягу. Пенсії, яку вона отримує, ледь вистачає на прожиття. Вказує, що її сини є працездатними особами, зобов'язані надавати їй допомогу, однак фінансово не допомагають матері, а навпаки вимагають від неї коштів. Крім того, зазначає, що їй та відповідачам на праві спільної часткової власності належить будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, проте будь-яких коштів на його утримання, а саме сплату комунальних послуг, поточний ремонт та інше обслуговування, жоден з них добровільно не дає. Вона самостійно оплачує всі рахунки. Зважаючи на її стан здоров'я, матеріальне забезпечення, інвалідніс0, та вклад у виховання і забезпечення своїх дітей, вважає, що має право на отримання допомоги від них у вигляді аліментів в розмірі по 1000 грн. з кожного щомісячно.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_7 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити з підстав наведених у позові. Представник позивача наголосив, що його довірителька є інвалідом 3 групи від загального захворювання, а отже є непрацездатною особою, має невелику пенсію, що становить 1049 грн. на місяць, потребує додаткових коштів на прожиття, які зобов'язані їй надавати повнолітні діти, тобто відповідачі, що мають можливість це робити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6 позовні вимоги не визнали та пояснили, що позивач не потребує додаткової матеріальної допомоги, оскільки отримує пенсію по інвалідності, яка перевищує встановлений прожитковий мінімум для непрацездатних осіб. Крім того зазначють, що ОСОБА_7 має у власності транспортні засоби, сама здійснює керування автомобілем, регулярно їздить за кордон, внаслідок чого отримує додатковий дохід. Вказали, що на утриманні у відповідача знаходиться його дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та неповнолітня дитина. Просять у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.

ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивач не потребує додаткової матеріальної підтримки, оскільки сама взмозі забезпечити нормальний рівень життя. Наголосив, що він не має можливості надавати матері матеріальної допомоги, оскільки на даний час офіційно не працює, а мати має дохід у вигляді пенсії.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_7, її представника ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_6, показання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не є обґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 є синами позивача ОСОБА_7 (а.с.4,5).

ОСОБА_4 перебуває в шлюбі з ОСОБА_11, яка знаходиться в відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Також має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.63,64)

ОСОБА_7 є інвалідом ІІІ групи загального захворювання, що підтверджується довідкою МСЕК від 01.11.2013 року (а.с.39) та копією посвідчення (а.с.7). За висновком про умови та характер праці, що міститься у даній довідці МСЕК, ОСОБА_7 протипоказана робота в шкідливих і небезпечних умовах праці.

На підтвердження непрацездатності позивача, її представник в суді адвокат ОСОБА_2, покликаючись на рішення Конституційного суду України, стверджує, що особа, яка визнана в установленому порядку інвалідом 3 групи є непрацездатною.

Однак такі твердження сторони щодо віднесення до категорії непрацездатних інвалідів 1,11, 111 групи, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, до уваги взяти не можна, оскільки Конституційний суд України у своєму рішення розтлумачив положення частини першої статті 1241 ЦК України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов'язкову частку у спадщині за наявності заповіту і вказав, що таке право мають повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, які визнані інвалідами 1,11,111 групи у встановленому законом порядку.

Щодо конкретної справи, зокрема стосовно непрацездатності ОСОБА_7, яка є інвалідном 111 групи і в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, то з такими твердженнями представника позивача погодитись неможливо з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 202 СК України, дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Аналіз чинного законодавства з приводу сімейних правовідносин, надає можливість суду зробити висновок про те, що аліментне зобов'язання по утриманню повнолітніми донькою, сином своїх батьків - це правовідносини у силу яких повнолітні діти зобов'язані утримувати своїх батьків і підставою виникнення цього є сукупність таких юридичних фактів, як: родинний зв'язок батьків та дітей, непрацездатність батьків, необхідність у матеріальної допомозі. У зв'язку з тим, відсутність хоча б однієї з умов, вказаної у ст. 202 СК України, виключає виникнення аліментного зобов'язання по утриманню повнолітніми сином, донькою своїх батьків.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, ІІ, ІІІ групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Суд зазначає, що сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися потребою в отриманні матеріальної допомоги. Тобто батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги за наявності обставин, що підтверджені належними доказами. Одним із аспектів, які враховуються судом при визначенні такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, що є меншими за прожитковий мінімум, встановлений державою для непрацездатних осіб.

Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» встановлено, що з 1 січня 2014 року прожитковий мінімум для непрацездатних осіб становить - 949 грн.

Згідно довідки №1634 від 13 серпня 2014 року (а.с.5) ОСОБА_7 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Нововолинську як одержувач пенсії по інвалідності та отримує пенсію в розмірі 1049 грн. 00 коп., тобто вона отримує дохід більший від встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» суми прожиткового мінімуму.

Таким чином, дохід позивача, а саме пенсія, яку вона отримує у розмірі 1049 гривень на місяць, перевищує розмір встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При вирішенні спору даної категорії, суд також має враховувати наявність у позивача майна на праві власності, можливість його утримувати а також інші обставини,що мають істотне значення для вирішення справи.

В суді встановлено що за ОСОБА_7 на праві власності зареєстровано два транспортні засобу, що підтверджується довідкою Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів від 24.10.2014 року (ас. 68,69), де вказано що на особу ОСОБА_7 зареєстровані автомобіль Фольксваген Т4, 1996 року випуску та автомобіль Пежо Експерт, 2000 року випуску.

На заперечення цих обставин, позивач в суді надала довідку, що за нею з 11.02.2005 року зареєстрований один автомобіль марки Пежо - Експерт, 2000 року випуску. При цьому пред'явила копію довіреності від 29.08.2011 року, згідно якої передала належний їй автомобіль марки Вольксваген Транспортер 4 у користування іншій особі. Цим документом підтверджує відчуження вказаного автомобіля, що суд до уваги взяти не може, оскільки власником вказаного транспортного засобу є ОСОБА_7, що підтверджується копією наданого нею свідоцтва про реєстрацію.

Свідки сторони позивача допитані в суді за її клопотанням ОСОБА_9, ОСОБА_10 показали, що знають ОСОБА_7, та її двох синів - відповідачів. Пояснили, що звернення ОСОБА_7 в суд з таким позовом пов'язане із бажанням матері дисциплінувати повнолітніх дітей, які неналежно ставляться до неї, не працюють, а навпаки вимагають у неї гроші. Знають, що позивач у 2006 році перенесла операцію, є інвалідом, потребує коштів для лікування, які старається заробляти сама, періодично виїзджаючи власним автомобілем за кордон. Про будь-які боргові зобов'язання ОСОБА_7, пов'язані з недостатністю власних коштів на прожиття, їм не відомо.

Цю обставину не заперечила сама позивач, а також підтверджено витягом з інформації Головного центру обробки спеціальної інформації від 05.12.2014 року (а.с.111-112), де вказано що ОСОБА_7 протягом 2014 року перетинала державний кордон України 6-7 разів на місяць виїжджаючи на один - два дні у Республіку Польша та Беларусь.

На підтвердження необхідності виїздів за кордон, позивач надала суду копії фіскальних чеків з аптек Республіки Польша, мотивуючи тим що придбавала там необхідні їй медикаменти. Наданий доказ є неналежним, оскільки не містить інформації про особу яка їх придбавала, про витрати у національній валюті України - гривні. Не підтверджено лікарськими рецептами потребу позивача у таких ліках. Тому такий доказ не може бути взятий до уваги судом на підтвердження необхідності їх придбання позивачем на даний час.

Надані позивачем ксерокопії виписок з амбулаторної картки хворого на її імя (а.с.42-48) починаючи з 2006 року не містять інформації проте, які саме медикаменти показані ОСОБА_7 на даний час і тому неможливо визначити їх вартість та відповідно потребу чи недостатність коштів позивачу на їх придбання.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що на праві власності позивачу належить ? частина приватного будинку а відповідачам по ? цього будинку відповідно. Позивач самостійно несе витрати по утриманню цього нерухомого майна і крім того звернулася до і Нововолинського міського суду Волинської області з позовом про припинення права ОСОБА_4, ОСОБА_14 на частку у спільному майні. (а.с.60-62) Слід зазначити, що обов'язковою передумовою вирішення справи даної категорії є внесення позивачем на депозит суду коштів, що відповідають вартості частки, на яку він просить припинити право власності відповідачів. Такий намір позивача теж можна розцінити як фінансову спроможність останньої при вирішенні майнових питань.

Сама позивач в судовому засіданні даючи пояснення наголосила, що звернулася з позовом про стягнення аліментів, з метою примусити повнолітніх синів працевлаштуватись і вести нормальний спосіб життя, в тому числі належно ставитись до матері і поважати її.

Поряд з цим, ОСОБА_7, не довела суду потреби у матеріальній підтримці відповідачів, яку вона пов'язує зі своєю інвалідністю і всупереч ст.60 ЦПК України, не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, а тому вони не підлягають до задоволення судом.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивач на даний час не потребує матеріальної допомоги від повнолітніх дітей, а тому в задоволенні позовних вимог відмовляє.

В порядку ст. 88 ЦПК України, суд стягує з позивача ОСОБА_7 в дохід держави судовий збір в сумі 243, 60 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст. ст. 202 Сімейного кодексу України, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання матері, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Нововолинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя О.Р.Ференс-Піжук