Провадження № 2/431/2429/2015
Справа № 431/4611/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

20 листопада 2015 року Старобільський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Форощука О.В.,

при секретарі Мозуль І.О.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей Старобільської районної державної адміністрації про дозвіл на виїзд дитини без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей Старобільської районної державної адміністрації про дозвіл на виїзд дитини без згоди батька, у якому просить суд надати дозвіл неповнолітньому ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виїзд за межі України на строк до досягнення ним 16-річного віку у супроводі його матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди його батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Крім того, ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненою позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей Старобільської районної державної адміністрації про дозвіл на виїзд дитини без згоди батька, у якому просить суд надати дозвіл неповнолітньому ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виїзд за межі України та через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, на неконтрольовану територію м. Луганська на строк до досягнення ним 16-річного віку у супроводі його матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди його батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

В обґрунтування свого позову позивачка ОСОБА_1 посилається на те, що 04 січня 2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_3. 04 липня 2014 року від шлюбу народилась дитина ОСОБА_5. 03 вересня 2015 року рішенням Старобільського районного суду Луганської області шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу спільна дитина залишилась на її утриманні. 01.07.2014 року вона перемістилась з тимчасово окупованої території м. Луганськ до с. Веселого Старобільського району Луганської області, вул. Садова, 40 за місцем реєстрації відповідача. Після того, як за ініціативою відповідача їх шлюб було розірвано, вона вимушена шукати собі та їх неповнолітній дитині житло, яке б відповідало вимогам утримання дитини. На даний час вона не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною. Іншого джерела доходу, окрім соціальних виплат вона не має. Відповідач добровільно брати участь в утриманні їх дитини відмовляється, на підставі чого нею було подано позов про стягнення аліментів. За таких обставин, винаймання житла та сплата комунальних послуг разом з утриманням дитини для неї виявляється непосильним тягарем. Разом з тим вона має власне житло у м. Луганськ та має можливість проживати в своєму будинку разом з батьками, які готові надавати їй та її дитині матеріальну допомогу та брати участь у вихованні дитини. Відповідач добровільно відмовляється надати дозвіл на вивезення дитини у м. Луганськ без повідомлення причин, разом з тим відмовляється винаймати їм з дитиною житло на території України та сплачувати комунальні послуги та відмовляється добровільно брати участь в утриманні дитини. Всі ці дії з боку відповідача ставлять її, а головне, їх дитину у дуже скрутне становище.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Старобільської районної державної адміністрації ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що 04 січня 2014 року позивач ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 4).

04 липня 2014 року від шлюбу народилась дитина ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5).

03 вересня 2015 року рішенням Старобільського районного суду Луганської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с. 6).

З копії довідки від 27.02.2015 р. № 934013301, позивач ОСОБА_1 перемістилась з тимчасово окупованої території м. Луганськ до с. Веселого Старобільського району Луганської області, вул. Садова, 40 (а.с. 7).

Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Судом також встановлено, що на даний час позивач ОСОБА_1 не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною. Іншого джерела доходу, окрім соціальних виплат вона не має. За таких обставин, винаймання житла та сплата комунальних послуг разом з утриманням дитини для неї виявляється непосильним тягарем. Разом з тим вона має власне житло у м. Луганськ та має можливість проживати в своєму будинку разом з батьками, які готові надавати їй та її дитині матеріальну допомогу та брати участь у вихованні дитини. Відповідач добровільно відмовляється надати дозвіл на вивезення дитини у м. Луганськ без повідомлення причин, разом з тим відмовляється винаймати їм з дитиною житло на території України та сплачувати комунальні послуги та відмовляється добровільно брати участь в утриманні дитини. Всі ці дії з боку відповідача ставлять її, а головне, їх дитину у дуже скрутне становище.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон без згоди другого з подружжя визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Відповідно до п.п. 5.1.2 Тимчасового порядку «Контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» вїзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Стаття 18 цих Правил передбачає, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі предявлення оригіналів документів, або їх нотаріально завірених копій: рішень суду щодо надання дозволу на виїзд за межі України дитини, яка не досягла 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Проїзний документ дитині видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки, або до досягнення нею 18-річного віку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Виходячи з наведеного, враховуючи насамперед інтереси дитини, суд приходить до висновку, що батьки малолітнього ОСОБА_5 не проживають разом, батько ОСОБА_3 вчиняє перешкоди у тимчасовому виїзді дитини за межі України та через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, доцільно надати дозвіл на виїзд малолітнього ОСОБА_5 за межі України та через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди батька, що повністю відповідатиме інтересам дитини.

Згідно ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір.

На підставі викладеного та п.п. 2-4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України та вїзду в Україну громадян України», ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», п. 2 ст. 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Тимчасового порядку «Контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей Старобільської районної державної адміністрації про дозвіл на виїзд дитини без згоди батька задовольнити в повному обсязі.

Надати дозвіл неповнолітньому ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виїзд за межі України та через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, на неконтрольовану територію м. Луганська на строк до досягнення ним 16-річного віку у супроводі його матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди його батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд шляхом подачі скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Форощук