Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/1328/15 Головуючий у 1 інстанції Дмитрюк О.В.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16 грудня 2014 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором.

В позові зазначало, що відповідно до договору б/н від 14.11.2007 року ОСОБА_4 14.11.2007 року отримала кредит у розмірі 1 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором, ОСОБА_4 станом на 31.10.2013 року має заборгованість у розмірі 19 483,00 грн., яка складається з наступного: 5 863,32 грн. - заборгованість за кредитом; 9 463,69 - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 990,13 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250 грн. - штраф (фіксована частина); 915,86 грн. - штраф (процентна складова).

ОСОБА_4 ухиляється від виконання нею зобов'язань за кредитним договором, що є порушенням прав ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Посилаючись на викладені обставини, ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" просило суд стягнути з ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість у розмірі 19 483,00 грн. за кредитним договором б/н від 14.11.2007 року та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16 грудня 2014 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі, стягнути з ОСОБА_4 понесені судові витрати пов"язані з подачею апеляційної скарги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд послався на те, що, заявляючи позов у листопаді 2013 року, позивачем пропущено строк позовної давності.

При цьому суд виходив з того, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора почався 31.07.2009р., проте із позовом ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся у листопаді 2013 року і відповідач звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується судова колегія виходячи з наступного.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 14.11.2007 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір, на підставі якого відповідачу було надано кредит у розмірі 1 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Сторони укладали правочин у формі підписання заяви про надання відповідачу банківських послуг у вигляді платіжної кредитної карти "Універсальна". Невід'ємною частиною укладеного договору є додатки до нього і, зокрема, Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжної карткою з якими відповідач був ознайомлений, про що свідчать його підпис під відповідним текстом вищевказаної заяви. Платіжну картку банк видав 14.11.2007р. Остання транзакція за платіжною карткою відповідача, тобто поповнення карткового рахунку, було здійснено позичальником 24.06.2009р. У п.5.4 Правил користування платіжною карткою визначено, що строк погашення кредиту у повному обсязі, проводиться не пізніше останнього місяця вказаного на платіжній картці, а строк погашення процентів по кредиту - щомісячно за минулий місяць. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

При оформленні кредитного договору позичальник був ознайомлений і погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, що підтверджується його підписом на заяві про видачу кредиту.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

В заяві про відкриття банківського рахунку відповідач зазначив про свою згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою, Тарифами банка складають договір, укладений між ним і банком про надання банківських послуг.

Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Обґрунтовуючи підставність позову, ПАТ КБ „Приватбанк" посилалось на те, що відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31.10.2013р. утворилась заборгованість у сумі 19 483,00 грн., з яких 5 863,32 грн. - заборгованість за кредитом, 9 463,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 990,13 - заборгованість по комісії за користування кредитом, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 915,86 грн. - штраф (процентна складова)

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як встановлено судом, відповідач перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів з 24.06.2009 року, а з вимогами про повернення кредиту банк звернувся 22 листопада 2013 року.

В судовому засіданні представник відповідача зробив заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Отже перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня , коли відбулося це порушення.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116 цс 13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За вказаних обставин, початок перебігу позовної давності почався з дня порушення відповідачем погашення щомісячних платежів, останній з яких був здійснений 24.06.2009 року, однак позов до суду пред'явлено лише у листопаді 2013 року.

Згідно п. 3.1.1 Умов та Правил надання банківських послуг - строк дії Картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць, рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

Відповідно до п. 3.1.3 Умов та Правил надання банківських послуг - по закінченню строку дії відповідна Картка продовжується на новий строк (шляхом надання клієнту Картки з новим строком дії).

Як вбачається з заяви ОСОБА_4 від 14.11.2007 року їй було видано 14.11.2007 року Картку за № НОМЕР_1.

Отже, Картка діє в межах визначеного нею строку. Однак, суду не надано відомостей про строк дії зазначеної картки, чи видавалася нова картка з новим строком дії. Надана позивачем виписка по картці, з якої вбачається закінчення її дії 10/11 не відповідає на зазначені питання.

До того ж, згідно п. 9.4 Умов та Правил надання банківських послуг - в разі наявності перевитрати платіжного ліміту по Карті і непогашення його клієнтом протягом 6 місяців, Карта закривається, послідуюче відновлення дії Карти можливе тільки після погашення заборгованості клієнтом. З виписки вбачається, що картка закрита (а.с. 116), коли вона була закрита невідомо.

Таким чином, суд врахував, що дій, які б свідчили про визнання відповідачем свого боргу після червня 2009 року ОСОБА_4 не вчиняла, платіжною карткою не користувалася, про виникнення заборгованості позичальника банк достовірно знав ще у липні 2009р., а до суду за захистом свого порушеного права звернувся в листопаді 2013 року з пропуском строку позовної давності, отже втратив право на судовий захист.

Суд вважав, що положення п. 9.12 договору (Умов) не свідчить про наявність домовленості між сторонами про збільшення строку позовної давності (ст. 259 ЦК України), оскільки сама по собі умова лонгування договору не може розглядатися як установлення строку договору, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України.

З огляду на викладене ухвалене судом рішення являється законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставні і тому не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308, 313-315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16 грудня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: