Справа №442/5643/14-ц
Провадження №2/442/126/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі:

головуючого - судді Івасівки А.П.

при секретарі - Тацишин Г.Б. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Укрспецреалізації», третіх осіб : приватного нотаріуса ОСОБА_4, ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Відродження», реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, Дрогобицького державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки про визнання результатів прилюдних торгів, протоколу, свідоцтва про придбання нерухомого майна, реєстрацію права власності недійсними, визнання права власності та зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати результати прилюдних торгів, протокол про їх проведення від 25.07.2011 року №1-14057-1, свідоцтво про придбання нерухомого майна №417, реєстрації права власності за ОСОБА_2, недійсними; визнати за ним право власності на будівлю конюшні - свинарника, що знаходиться по АДРЕСА_1; зобов'язати реєстраційну службу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції провести реєстрацію права власності на вказану будівлю за ОСОБА_1, стягнути судові витрати. В обґрунтування покликаються на те, що 29.06.2004 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_4 було посвідчено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі конюшні-свинарника згідно, якого Сільськогосподарське ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Відродження» продало, а ОСОБА_1 купив належну товариству праві власності будівлю конюшні-свинарника, що по АДРЕСА_1. Даний договір був зареєстрований в реєстрі за №1475. Згідно умов такого Договору право власності на вказане майно виникло у нього з моменту державної реєстрації цього договору.

Разом з тим, 02.05.2013 року ним було подану заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, однак 21.05.2013 року ним було отримано рішення про відмову у такій реєстрації з підстав проведення прилюдних торгів 25.07.2011 року, на яких відчужено його вищевказане майно.

Вважає такі торги недійсними, так як спірна нежитлова будівля не належала на праві власності ТзОВ «Відродження», тобто не могла бути об'єктом прилюдних торгів.

Представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав, дав пояснення, які по суті та змісту відповідають мотивам викладеним у позовній заяві. Просив позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 позову не визнала через його безпідставність. Просила у позові відмовити. В подальшому на розгляд справи не з'являлась.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 та її представник -адвокат ОСОБА_7 позову не визнали через його безпідставність, та неналежний спосіб захисту. Позивач був зобов'язаний зареєструвати своє право власності, про що також зазначено у договорі -купівлі продажу. Більше того, позивач пропустив строк звернення до суду. Ще в 2006 році, коли він давав пояснення слідчому, достовірно було відомо, що проти ОСОБА_8 директора ТзОВ «Відродження» була порушена кримінальна справа за те, що він відчужив майно, яке було описане та арештоване, зокрема те, яке є предметом даного позову. Просили у позові відмовити, разом з тим з підстав пропуску строку позовної давності за захистом начебто порушеного права.

Представник відповідача відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, представник відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Укрспецреалізації», третя особа приватний нотаріус ОСОБА_4, представник третьої особи ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Відродження», представник третьої особи реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, представник третьої особи Дрогобицького державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про день та час проведення розгляду справи.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних міркувань.

Матеріалами справи встановлено, що 29.06.2004 року між Сільськогосподарське ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Відродження» (надалі СТзОВ «Відродження»)та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі конюшні-свинарника, загальною площею 335,4 кв.м., що по АДРЕСА_1. Такий договір посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №1475, за яким ТзОВ «Відродження» відчужило, а ОСОБА_1 купив у власність вказану вище нежитлову будівлю. Разом з тим, у такому правочинні зазначено, що відповідно до вимог ст. 182 ЦК України договір підлягає реєстрації у Дрогобицькому ДКМБТІ та ЕО ( а.с.8).

Рішенням №2429448 від 21.05.2013 року ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації права власності на нежитлової будівлі конюшні-свинарника, що по АДРЕСА_1, оскільки за результатами перевірки встановлено, що право власності на таку будівлю зареєстровано 07.09.2011 року за іншою особою на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів р. №417, виданого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_9 (а.с.9).

Так, як вбачається з протоколу №1-14057-1 про проведення прилюдних торгів по реалізації майна, що належить СТзОВ «Відродження», затвердженого директором Львівської філії ТОВ «ТДЦ Укрспецреалізація» від 25.02.2011 року, ОСОБА_2 стала переможцем аукціону по придбанню нежитлової будівлі загальною площею 335,4 кв.м., що по АДРЕСА_1 за 6093 грн. (а.с.64). По такому факту також складено акт державного виконавця про проведення аукціону від 09.08.2011 року, затверджений начальником відділу ДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції (а.с.67).

Вказані торги з приводу спірного майна відбувались у межах процедури зведеного виконавчого провадження, яке було відкрито 11.09.2010 року за постановою ВП №21086391, державного виконавця відділу ДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Паращак М.Б. з приводу стягнення боргів з СТзОВ «Відродження», за наказами господарського суду від 26.01.2006 року (а.с.108-110).

Нежитлова будівля конюшня-свинарник, що по вул. Спортивна,17, с. Болехівці була описана та накладена арештом згідно акту опису та арешту майна від 16.09.2010 року (а.с.84-85).

Разом з тим, вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі №1-56/2007 року, від 12.02.2007 року встановлено, що ОСОБА_8 перевищив службові повноваження, будучи попередженим про кримінальну та матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підмін майна, яке згідно акту опису та арешту майна АА №177979 від 17.12.2007 року описано та накладено арешт, протягом періоду з 2002 року по 2004 рік, розкомплектував та реалізував описане та арештоване майно, зокрема приміщення конюшні-свинарника, площею 335,4 кв.м. за вказані дії ОСОБА_8 визнано винним за ч.3 ст. 365 КК України (а.с.156). Вирок не оскаржений та набрав законної сили.

В своїх поясненнях як свідок по вищевказаній кримінальній справі 23.11.2006 року ОСОБА_1 пояснив, що на момент укладення договору купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення йому не було відомо про те, що таке арештоване виконавчою службою. Тривалий час договір не був укладений так як на спірне нежитлове приміщення був відсутній технічний паспорт, який ОСОБА_8 зобов'язувався виготовити.

Разом з тим, згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на запит органу державної влади №28516198 від 16.09.2010 року. Запис №1, за типом обтяження арешт від 30.10.2006 року №3968540 за підставою обтяження - постанова АА706511 від 11.05.2004 року, ВДВС Дрогобицького районного управління юстиції на об'єкт обтяження - АДРЕСА_1 (а.с.70), тобто на момент укладення договору купівлі-продажу предмет такого був обтяжений.

За змістом статті 3 ЦПК України право на звернення до суду закон пов'язує із захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів.

Статтею 11 ЦПК України закріплено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнях фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч.ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

Порядок реалізації арештованого майна передбачено Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією про проведення виконавчих дій та Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (надалі Тимчасове положення).

Разом із тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням.

Зазначеним Тимчасовим положенням передбачені певні правила проведення прилюдних торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розділ 3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4); по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6).

Таким чином, вищенаведених підстав для визнання прилюдних торгів недійсними не виявлено, а позивач на них не покликається. Натомість твердження позивача та його представника про те, що спірне майно не могло бути об'єктом продажу, так як перебувало у його власності спростовується як вище встановленим, так і вищенаведеним.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами) ст. 182 ЦК України.

Державна реєстрація правочинів проводиться на підставі Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 671, відповідно до п. 2 якого реєстраторами є державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, проводять державну реєстрацію правочинів, змін, внесених до них, відомостей про припинення їх дії, приймають запити, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені цим Порядком.

З огляду на положення п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться комунальними підприємствами БТІ на підставі Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Таким чином, враховуючи наведене те, що, судом не встановлено порушення процедури проведення торгів, що б в свою чергу могли вплинути на їх результати, а позивачем не доведено. Поряд з цим, позовні вимоги є суперечливими за своїм змістом способом, захисту, передбаченого ст. 16 ЦК України, ст. ст. 4, 8 ЦПК України, в контексті того, щоб спірне майно не могло бути об'єктом торгів, оскільки не перебувало у власності СТзОВ «Відродження», спростовано. Натомість встановлено, що позивач відповідно до закону не набув права власності на спірне майно, адже державна реєстрація правочину не є його формою, а є обов'язком, передбаченим законом, з моменту якого виникає право власності. Суд критично ставиться до пояснень представника позивача про те, що його довірителю не було відомо про необхідність здійснення реєстрації, оскільки про таку чітко зазначено у договорі. Разом з тим, протягом тривалого часу, з моменту укладення правочину 29.06.2004 року по 21.05.2013 року ( рішення про відмову у реєстрації) позивач фактично знехтував своїм правом на спірну нежитлову будівлю, незважаючи на те, що вже в листопаді 2006 році (допит в якості свідка) йому стало відомо про незаконність відчуження такого майна, не вчинив жодних дій по відновленню своїх прав.

Так, відповідно до ч. 3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, що має місце у даній справі, представник відповідачки ОСОБА_7 заявив про пропуск позивачем строку звернення за захистом своїх порушених прав. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Втім, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України). Отже, фактично сплив позовної давності є підставою для відмови у позові лише коли про її застосування заявлено стороною у спорі і суд не визнає поважними причини пропущення позовної давності.

Разом з тим, за змістом ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Вирішуючи питання про можливість захисту начебто порушеного права, незалежно від пропуску позовної давності, слід виходити з того, що право на звернення до суду повинно реалізовуватись у визначений законом строк. Не звернення до суду з позовом у встановлений строк може свідчити про відсутність порушення або небажання захищати свої права в судовому порядку. Суд виходить з того, що причина пропуску строку вважається поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об'єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав. Однак, позивачем ані не обґрунтовано, ані не подано жодних доказів того, що строк позовної давності був пропущений з поважних (об'єктивних) причин щодо захисту свого права власності.

Суду не надано спростування того, що позивачу не було відомо про існування обтяження спірного майна, його незаконне відчуження, яке встановлено вироком суд, що робить очевидною обставину, за якої позивач знав про фактичне порушення свого права.

На підставі наведеного, оцінюючи дослідженні судом докази в їх сукупності, їх належність, допустимість та достатність, суд вважає, що мотиви, викладені у позовних вимогах не знайшли свого підтвердження та не можуть слугувати підставами для задоволення позову в цілому, оскільки є похідними один від одного.

Відповідно до ст.ст. 88, 214 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» вирішує питання і про судові витрати, які залишаються за позивачем.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Укрспецреалізації», третіх осіб : приватного нотаріуса ОСОБА_4, ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Відродження», реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, Дрогобицького державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки про визнання недійсними :

- результатів прилюдних торгів, протоколу про їх проведення від 25.07.2011 року №1-14057-1, свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №417;

- реєстрації права власності на будівлю конюшні - свинарника, що знаходиться по АДРЕСА_1, за ОСОБА_2;

- визнання права власності на будівлю конюшні - свинарника, що знаходиться по АДРЕСА_1;

- зобов'язання реєстраційну службу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції провести реєстрацію права власності на будівлю конюшні - свинарника, що знаходиться по АДРЕСА_1, за ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення -з дня отримання такого.

Суддя А.П. Івасівка

Повний текст рішення виготовлено та підписано 27.02.2014 року.