Справа № 317/2523/15-ц
№/п 2/317/1417/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«07» грудня 2015 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мінгазова Р.В.,

при секретарі Балковій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Виконавчої дирекції до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ПП «Охорона-центр», про відшкодування матеріальної шкоди в порядку зворотної вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Виконавчої дирекції звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ПП «Охорона-центр», про відшкодування матеріальної шкоди в порядку зворотної вимоги.

В позові зазначив, що 26 січня 2015 року, приблизно о 23 год. 30 хв., на проїзній частині вул. Очаківської в м. Запоріжжя з боку смт. Балабине Запорізького району Запорізької області в напрямку вул. Культурної стався нещасний випадок за участю транспортних засобів: автомобіля «ЗАЗ-1103» д.р.н. 892-24 НА під керуванням ОСОБА_1, що перебував у стані алкогольного спяніння та не мав права на керування легковим автомобілем, та тягача «VOLVO» д.р.н. ДЕ 6739 НК з причепом «INDOX» під керуванням ОСОБА_3 На місці пасажира автомобіля «ЗАЗ-1103» знаходилася ОСОБА_2

В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, внаслідок чого настала тимчасова непрацездатність останньої.

Винність Відповідача ОСОБА_1 у спричиненні тілесних ушкоджень в результаті ДТП ОСОБА_2 підтверджується вироком Комунарського районного м. Запоріжжя від 05.05.2015 по справі № 333/1450/15-к, який частково набрав чинності 23.07.2015 року.

ОСОБА_2 знаходилася у трудових відносинах з ПП «Охорона - центр».

На підприємстві, де працювала ОСОБА_2, було складено акт про нещасний випадок невиробничого характеру № 1 від 29.05.2015 року.

На підставі листка непрацездатності серія АГВ № 381492 (з 27.01.2015 року по 27.05.2015 року) виданого ОСОБА_2, робочий орган Фонду, в якому знаходиться на обліку роботодавець ОСОБА_2 - ПП «Охорона - центр», - Запорізька міська виконавча дирекція Запорізького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності згідно заяви - розрахунку вих. № 32 від 09.07.2015 року виплатила їй допомогу по тимчасовій непрацездатності у розмірі 3009 грн. 24 коп. починаючи з шостого дня непрацездатності (за період з 01.02.2015 року по 27.05.2015 року), що підтверджується банківською випискою від 16.07.2015 та реєстром обігу засобів.

У звязку з вищевикладеним позивач, посилаючись на п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання визначення юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013 року та ст. 1191 ЦК України, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму матеріальної шкоди в розмірі 3009,24 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надала заяву про розгляд справи без її участі на підставі раніше наданих доказів, позов підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, повістки були отримані його матірю, що відповідно підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 26.01.2015 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_1, знаходячись у стані алкогольного спяніння, керуючи автомобілем «ЗАЗ-1103», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 скоїв ДТП. В якості пасажира в зазначеному автомобілі знаходилася ОСОБА_2 На підприємстві ПП «Охорона-центр», де працює ОСОБА_2 ,було складено акт про нещасний випадок невиробничого характеру № 1 від 29.05.2015 р.

На підставі листка непрацездатності серія АГВ № 381492, виданого ОСОБА_2 робочий орган Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, у якому знаходиться на обліку роботодавець позивачки ПП «Охорона-центр», виплатив допомогу по тимчасовій непрацездатності у розмірі 3009,24 коп. за період непрацездатності з 27.01.2015 року по 27.05.2015 року, починаючи з шостого дня непрацездатності, що підтверджується матеріалами справи (а.с.15-19).

Запорізького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Виконавчої дирекції в обґрунтування позовних вимог зазначив, що тимчасова непрацездатність ОСОБА_2 настала внаслідок винних дій ОСОБА_1, тому на підставі вимог ст. 1191 ЦК України, позов підлягає задоволенню.

Однак суд вважає, що доводи позивача не відповідають вимогам закону, у звязку з чим позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зазначена норма, що міститься в главі 82 ЦК України та регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.

Разом з тим правовідносини, пов'язані зі страхуванням різних видів, регулюються нормами глави 67 ЦК України, а також зокрема Основами законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року, Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 1105-ХІV від 23.09.1999 з відповідними змінами(далі-Закон).

Відповідно до ст. ст. 6, 20 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року страховиками є цільові страхові фонди, які беруть на себе зобов'язання щодо збору страхових внесків та надання застрахованим особам матеріального забезпечення і соціальних послуг при настанні страхових випадків, основними джерелами коштів яких є внески роботодавців і застрахованих осіб.

Преамбулою Закону передбачено, що страхування на випадок тимчасової втрати працездатності є окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян, що здійснюється Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

За змістом ст. 2 Закону страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності є обовязковим особистим страхуванням.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 20 Закону в новій редакції згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці №77-VІІІ/77-19 - за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг: 1) допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 вищезазначеного Закону допомога по тимчасові непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї…тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві.

Ні основи, ні Закон, ні норми глави 67 ЦК України не передбачають право страховика, який сплатив страхове відшкодування потерпілій особі, застрахованій за договором загальнообовязкового державного соціального страхування, на звернення з вимогою до винної особи про відшкодування сплачених застрахованому страхових сум.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.09.2011року №6-21 цс 11.

Позивач не взяв до уваги зазначені положення закону, послався ст.1191 ЦК України, яка не підлягає застосуванню у даній справі.

Крім того відповідно до ст. 515 ЦК України не допускається заміна кредитора в зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, що також є підставою для відмови у задоволенні позову.

Щодо посилань позивача на п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання визначення юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013 року, де зазначено, що у порядку цивільного судочинства підлягають розгляду позови виконавчих органів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності...за зворотною вимогою (у порядку регресу) до фізичної особи, з вини якої ушкоджено здоровя застрахованого, що призвело до витрат на допомогу у звязку з тимчасовою непрацездатністю чи страхових виплат, оскільки спір є цивільно-правовим. Слід зазначити, що вказане стосується лише визначення юрисдикції справ за позовами виконавчих органів Фонду соціального страхування, та не є підставою для задоволення позову.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що підстави для задоволення позову Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до ОСОБА_1, про відшкодування матеріальної шкоди в порядку зворотної вимоги відсутні.

Керуючись ст. 1191 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Запорізького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Виконавчої дирекції до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ПП «Охорона-центр», про відшкодування матеріальної шкоди в порядку зворотної вимоги - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Р.В. Мінгазов