Справа № 301/700/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді Міланіч А.М.

при секретарі Хоменко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

В березні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який в процесі розгляду справи уточнив, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 грудня 2013 року відповідач ОСОБА_2 позичив у нього /позивача/ грошові кошти в розмірі 39 000 грн., які згідно складеної розписки зобовязався повернути до 28 березня 2014 року. Також 23 липня 2014 року відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти в розмірі 3 700 доларів США, які зобовязався повернути до 23 вересня 2014 року, а 1 жовтня 2014 року ще 25 000 доларів США, що еквівалентно 350 000 грн., які зобовязався повернути до 1 листопада 2014 року.

До цього часу відповідач борг не повернув.

Також 1 жовтня 2014 року відповідач склав та підписав розписку про купівлю-продаж його (відповідача) автомобіля GEELY EMGRAND, державний номер НОМЕР_1, а позивач оплатив за автомобіль 50 000 грн., однак, до цього часу відповідач вказаний автомобіль позивачу не передав, отримані кошти повертати відмовляється.

Тому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за вищезазначеними розписками з врахуванням нарахованої пені, інфляційних втрат та 3 % річних в загальному розмірі 635 118,81 грн., зобовязати ОСОБА_2 передати йому (позивачу) вищезазначений автомобіль GEELY EMGRAND, а в разі, якщо автомобіль знаходиться у власності банківської установи до моменту виплати кредиту, зобовязати відповідача укласти з ним (позивачем) договір про заміну старого боржника на нового боржника за кредитним договором із банківською установою, та визнати за ОСОБА_1 право власності на даний автомобіль в разі закриття та погашення боргу за кредитним договором перед банківською установою.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_3 і ОСОБА_4 позов підтримали та викладене підтвердили.

Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений

Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 27 грудня 2013 року відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 39 000 грн., які зобовязався повернути до 28 березня 2014 року, що підтверджується копією відповідної розписки (а.с.10).

23 липня 2014 року відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти в розмірі 3 700 доларів США, які зобовязався повернути до 23 вересня 2014 року, про що також була складена відповідна розписка (а.с.50).

1 жовтня 2014 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 ще 25 000 доларів США, що еквівалентно 350 000 грн., які складеною в той же день розпискою зобовязався повернути до 1 листопада 2014 року (а.с.11).

Як стверджує позивач і доказів протилежного суду не надано, до цього часу сума боргу за вищезазначеними розписками відповідачем не повернута.

Також 1 жовтня 2014 року ОСОБА_2 склав розписку про те, що він продав ОСОБА_1 автомобіль GEELY EMGRAND, державний номер НОМЕР_1, за 50 000 грн. (а.с.51).

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки відповідач в добровільному порядку ухиляється від сплати боргу, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позов, стягнути з нього на користь позивача заборгованість за борговими розписками від 27 грудня 2013 року, 1 жовтня 2014 року та 23 липня 2014 року у розмірі 475 998,19 грн. (39 000 грн. + 86 998,19 грн. ( 3 700 дол. США х 23,513024 грн. за курсом згідно позовних вимог станом на 27 березня 2015 року) + 350 000 грн.), пеню за прострочення повернення коштів в розмірі 72 041,39 грн., збитки від інфляції в розмірі 80 485,52 грн. та три проценти річних за користування грошовими коштами в розмірі 6 593,71 грн. відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с.7-9,49).

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

З аналізу положень ст. 207 ЦК України вбачається, що в письмовій формі правочин вважається вчиненим, якщо в одному чи декількох письмових документах зафіксовано волю сторін на його укладення. При цьому, оскільки в даному випадку мова йде про двосторонній правочин, він вважається вчиненим лише після підписання обома сторонами. Як вбачається з наданої суду розписки відповідача від 1 жовтня 2014 року, підпис позивача як покупця автомобіля на цій розписці відсутній.

Більш того, у відповідності до положень чинного законодавства правочин щодо купівлі-продажу транспортного засобу підлягає обовязковій державній реєстрації. Згідно вимог ст. 210 ЦК України правочин, що підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації. В той же час такої реєстрації сторони не здійснювали.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, оскільки суду не надано жодних доказів на підтвердження належності відповідачу спірного автомобіля, до того ж, складена ним розписка не може розцінюватись як належним чином укладений договір купівлі-продажу, то в іншій частині в позові суд вважає за необхідне відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути на відшкодування його витрат по сплаті судового збору 3 654 грн. та на відшкодування витрат на правову допомогу 1525,60 грн. ( 40% від 1378 грн. = 551,20 грн. + 40% від 1218 грн. = 487,20 х 2 год.)

Керуючись ст.207,208,210,625,655,658,1046-1047,1049-1050 ЦК України, ст.10,11,60,209,212-215,218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за борговими розписками від 27 грудня 2013 року, 1 жовтня 2014 року та 23 липня 2014 року у розмірі 475 998 (чотириста сімдесят пять тисяч девятсот девяносто вісім) гривень 19 копійок, пеню за прострочення повернення коштів в розмірі 72 041 (сімдесят дві тисячі сорок одна) гривня 39 копійок, збитки від інфляції в розмірі 80 485 ( вісімдесят тисяч чотириста вісімдесят пять) гривень 52 копійки та три проценти річних за користування грошовими коштами в розмірі 6 593 (шість тисяч пятсот девяносто три) гривні 71 копійка.

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат по сплаті судового збору 3 654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) гривні та на відшкодування витрат на правову допомогу 1525 (одну тисячу пятсот двадцять пять) гривень 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Бородянський районний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий-суддяОСОБА_5