Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2015 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі : головуючого - судді Верніка. В.М.

при секретарі - Росовській О.Ю.

із участю : - представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкриому судовому засіданні в місті Жмеринка справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 05.03.2015 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом, вказавши, що від зареєстрованого з відповідачем ОСОБА_3 шлюбу, який розірвано рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 13.07.2011 року, сторони мають двох дітей: доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання яких рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13.07.2010 року позивача зобов'язано до сплати аліментів у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) на користь відповідача. Посилаючись на те, що, будучи на час прийняття даного рішення суду приватним підприємцем, він отримував доходи та був спроможний сплачувати аліменти у зазначеному розмірі, проте, з грудня 2013 року він не працює, внаслідок чого аліменти з нього утримуються у відповідності до середньої заробітної плати для даної місцевості. Відсутність у нього тривалий час постійного місця роботи та неотримання доходів від підприємницької діяльності протягом 2014 року, потреба надання утримання непрацездатній матері, яка існує на власну пенсію, призвели до ускладнення його матеріального становища та утворення боргу по сплаті аліментів наразі в сумі 10153 грн. Просив зменшити розмір вказаних аліментів на утримання неповнолітніх дітей, встановивши їх розмір у твердій грошовій сумі 900 грн. щомісячно до їх повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку.

В судовому засіданні представник позивача уточнила позовні вимоги, вказавши про зайвість заявленого застереження щодо мінімального обмеження аліментів у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В решті позов підтримала, посилаючись на викладені у ньому обгрунтування. Пояснила, що позивач ніде не працює та не перебуває на обліку в центрі зайнятості населення, його заробітки є нерегулярними. Вказала, що позивач проживає із матір'ю, яка набула статус непрацездатної особи після постановлення рішення суду про стягнення аліментів, зміна розміру яких є предметом даного цивільного спору. Повідомила, що окрім позивача, його матір має працездатну дочку, яка проживає окремо та має неповнолітню дитину. Зауважила, що ОСОБА_2 не здійснено повного припинення підприємницької діяльності, однак, доходу від неї за минулий рік ним не отримано. Стан здоров'я позивача визнала задовільним. Просила задоволити позов.

Відповідач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, подавши до суду письмову заяву щодо розгляду справи у її відсутність. Також представила суду письмові заперечення позову, вказавши, що позивач є працездатною особою та не позбавлений права працевлаштування, він не перебуває на обліку в центрі зайнятості населення, проте, перебуває на заробітках за межами України, працюючи неофіційно та отримуючи значні кошти. Зауважила, що матір позивача отримує відповідну пенсію та інший дохід. Вказала, що на утриманні відповідача, окрім двох дітей від шлюбу з позивачем, також є дочка від попереднього шлюбу. Зазначила, що син сторін має хворобливий стан здоров'я. Просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши заперечення відповідача та дослідивши представлені докази, суд доходить наступного.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом ч.1 ст.27 Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Так, з копії свідоцтв про народження серія НОМЕР_1 та серія НОМЕР_2 (а.с.7,8) вбачається, що сторони є батьками неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Повідомлені позивачем обставини щодо зобов'язання його за рішенням суду до сплати аліментів на утримання останніх на користь відповідача в даній справі у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку підтверджуються копіями рішення Жмеринського міськрайонного суду від 13.07.2010 року та виданого згідно нього виконавчого листа від 25.02.2011 року (а.с.6,9).

Згідно довідки управління ПФУ в м.Жмеринці та Жмеринському районі від 23.02.2015 року (а.с.11) розмір пенсії за віком матері позивача ОСОБА_6 з серпня 20114 року по січень 2015 року є збільшуваним в межах від 1492,27 грн. до 1572,93 грн. відповідно.

Вказані докази приймаються судом до уваги, так як вони зібрані та представлені із дотриманням вимог закону, ніким не оспорюють ся та не суперечать один одному.

Судом не приймаються до уваги доводи позивача про погіршення його майнового стану та представлені ним довідка органу фіскальної служби щодо неотримання ним, як фізичною особою - підприємцем доходу в період з 01 січня по 31 грудня 2014 року, оскільки дана обставина не визначає припинення ним у встановленому законом порядку своєї підприємницької діяльності, оскільки її здійснення за загальновідомим законодавчим визначенням пов'язано із особистим ризиком, що не гарантує безумовного отримання сталого та постійного прибутку, однак, при первинному визначенні оспорюваних аліментів позивач безумовно визнав вимоги їх стягнення у саме частці від заробітку (доходу) та не потребував їх призначення у твердій грошовій сумі, вимогу стосовно чого заявлено в межах даного спору за фактично незмінного статусу позивача, як приватного підприємця.

Наразі його вік, невстановлення інвалідністі та невизначення ступеня втрати працездатності визначають, що він є працездатною особою, а отже, має достатні можливості працевлаштування та отримання доходу, у тому числі у більшому від середнього розміру заробітної плати по місцевості його проживання, проте активного сприяння цьому позивачем не виявляється щонайменше з огляду на відсутність його реєстрації у центрі зайнятості населення.

Також судом визнаються безпідставними твердження позивача стосовно наявності у нього на утриманні непрацездатної матері, оскільки вона отримує державну пенсію за віком у розмірі, що суттєво перевищує встановлений законом прожитковий мінімум непрацездатних осіб, за неповідомлення позивачем щодо встановлення їй певної групи інвалідності вона не позбавлена отримання додаткового доходу, можливістю чого вочевидь не наділені малолітні діти сторін в даній справі, а також може отримувати часткове утримання від працездатної дочки, кількість неповнолітніх утриманців якої за повідомленням представника позивача є меншою кількості неповнолітніх дітей позивача, належне забезпечення утримання яких у відповідності до наведених положень Конвенції про права дитини, що є складовою національного законодавства, визначає пріоритет судового захисту відповідних прав неповнолітніх осіб, тобто визначення необхідності першочергового забезпечення позивачем утримання двох своїх неповнолітніх дітей та відсутність об'єктивних підстав зменшення розміру оспорюваних аліментів.

Оцінюючи зібрані в ході розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню внаслідок недоведеності позовних вимог, оскільки суду не представлено доказів про зміну матеріального чи сімейного стану, погіршення стану здоров'я позивача, та наявності інших обставин, що мають істотне значення і можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів, викладені позивачем та його представником твердження не відповідають фактичним обставинам з викладених судом мотивів та не спростовують його висновків.

Враховуючи наслідки постановлення судового рішення проти інтересів позивача, понесені ним судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.5, 8, 10, 60, 174, 209, 210, 212-214 ЦПК України, ст.180-183, 192 СК України, ст.3, 27 Конвенції про права дитини, Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року "Про ратифікацію Конвенції про права дитини", суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо зменшення аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13.07.2010 року на користь ОСОБА_3 на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, із встановленням їх у розмірі 900 гривень щомісячно до досягнення дітьми повноліття - відмовити.

Рішення набуває законної сили після закінчення строків на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а відсуньою в судовому засіданні відповідачем - у той же строк з часу оримання копії рішення, Апеляційному суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Суддя Вернік В.М.