АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/728/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Мазуренко Ю. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівБородійчука В. Г. , Демченка В. А.
при секретаріВолвенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, начальника управління Держземагенства в Уманському районі Черкаської області про виконання зобов'язання, -

в с т а н о в и л а :

27 січня 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, начальника управління Держземагенства в Уманському районі Черкаської області про виконання зобов'язання.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 січня 2015 року відмовлено ОСОБА_6 у відкритті провадження у справі з підстав передбачених п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись із ухвалою судді суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 січня 2015 року скасувати, як таку, що постановлену із порушенням норм процесуального права, а справу направити для продовження розгляду в іншому складі суду.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Так, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, начальника управління Держземагенства в Уманському районі Черкаської області про виконання зобов'язання суддя виходив з того, що позов не відповідає вимогам ст.122 ЦПК України, а тому належить відмовити у відкритті провадження у даній справі, так як заява не підлягає розгляду в суді в порядку цивільного судочинства.

Однак, з такими висновками судді погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, в позові поданому ОСОБА_6 до ОСОБА_7, начальника управління Держземагенства в Уманському районі Черкаської області, зазначається, що відповідач на його запит від 29 січня 2014 року відповів без доказів і підстав про необхідність розпочинати всі роботи повторно, і що зазначене ОСОБА_6 розцінив як односторонню відмову від зобов'язання з використанням ОСОБА_7 свого службового становища (а.с.1-2).

ОСОБА_6 просив зобов'язати ОСОБА_7, як начальника управління Держземагенства в Уманському районі Черкаської області виконати в повному обсязі зобов'язання по переоформленню Державного акту ОСОБА_6 і відновити його у формі відповідного до діючого земельного законодавства в місячний термін та відшкодувати йому завдані збитки за порушення зобов'язання (неустойку, матеріальну та моральну шкоду).

Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

За частинами 1 і 2 ст. 15 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з тих підстав, які передбачені законом. Такі підстави визначено у ч. 2 ст. 122 ЦПК. Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску строку позовної давності та інших не передбачених законом підстав.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», суди мають керуватися тим, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» передбачено, що при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року N 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року N 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

П. 7 даної постанови визначено, що земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року N 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

З наведеного вбачається, що суддя суду першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі з мотиву недотримання позивачем вимог ст. 122 ЦПК України допустив порушення згаданих вище норм процесуального права, постановив незаконну ухвалу, а тому судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і її слід задовольнити, а ухвалу скасувати, як таку, що постановлена без врахування норм процесуального права, і питання щодо відкриття провадження у справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 303 , 304, 307 , 312 , 313 , 314, 315 , 318, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, начальника управління Держземагенства в Уманському районі Черкаської області про виконання зобов'язання - скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції щодо вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :