Провадження № 22-ц/783/2370/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю прокурора Лящука Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Бурка В.В." на рішення Галицького районного суду м.Львова від 20 січня 2015 року у справі за позовом Фермерського господарства "Бурка В.В." до прокуратури Львівської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

Рішення оскаржив позивач ФГ "Бурка В.В." в особі представника Бурки В.В.

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його незаконним та необґрунтованим. Стверджує, що ухвалюючи рішення суд не з"ясував всіх обставин, що мають значення для справи, а зокрема чи відповідач належить до органів державної влади та чи були порушені Прокуратурою Львівської області права Фермерського господарства при проведенні перевірки за зверненням за вих.№406 від 22.08.2011 року. На думку апелянта, висновки суду не відповідають обставинам справи, а саме відхиляючи один з доказів, суд не бере до уваги інші надані позивачем докази. Зазначає, що відмовляючи в позові у зв"язку з тим, що позов заявлений до неналежного відповідача, а саме Державної казначейської служби, суд порушив вимоги процесуального права, оскільки зобов"язаний був залучити до участі у справі належного відповідача. Під час вирішення справи, суд зобов"язаний застосувати положення Конституції України, як норми прямої дії та на підставі ст.8 задовольнити позов, однак цього зроблено не було. Вважає, що він надав достатньо доказів, які підтверджують вину Прокуратури, а саме постанову Галицького районного суду м. Львова від 22.02.2013 року у справі №461/1128/13-к та ухвалу колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області від 24.05.2013 року по справі №461/1128/13-к, однак суд не врахував їх під час вирішення справи. Вважає, що суд безпідставно відмовив йому у задоволенні позову чим порушив гарантовані Конституцією України права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу прокурора Лящука Т.І. перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач 22 серпня 2011 року звернувся в Генеральну прокуратуру України з проханням провести перевірку та притягнути до відповідальності згідно норм чинного законодавства старшого помічника прокурора Львівської області з питань забезпечення доступу до публічної інформації С.Лев за порушення вимог ст.19,40,68 Конституції України, ст.12 Закону України "Про прокуратуру", Закону України "Про інформацію", ст.1,4,ч.2 ст.5,10,13, 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", ст.400-8 КПК України, п.2 ч.1 ст.16 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" (а.с.8-10).

Листом Генеральної Прокуратури України від 06 вересня 2011 року№19-р звернення Бурки В.В. було надіслане за належністю в прокуратуру Львівської області (а.с.11).

Листом Прокуратури Львівської області за підписом виконувача обов"язків прокурора Львівської області Ліуш І. від 12 жовтня 2011 року заявнику Бурці В.В. було повідомлено, що порушень вимог чинного законодавства при розгляді звернень позивача від 16 лютого 2011 року та 08 серпня 2011 року прокуратурою області не виявлено (а.с.12).

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 22 лютого 2013 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 травня 2013 року визнано незаконною бездіяльність прокуратури Львівської області під час розгляду та перевірки клопотання Бурки В.В. про перегляд судових рішень, постановлених за результатами розгляду скарг на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 19 жовтня 2005 року, винесену старшим слідчим прокуратури Сокальського району Львівської області Савяк А.Б.; постанови Сокальського районного суду від 08 грудня 2005 року; ухвали колегії суддів судового палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2006 року та постанови судді Верховного Суду України Кияшко А.Я. від 26 квітня 2006 року. Зобов'язано прокуратуру Львівської області прийняти рішення відповідно до вимог ст.400-8КПК України за клопотанням Бурки В.В. про перегляд судових рішень, постановлених за результатами розгляду скарг на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 19 жовтня 2005 року, винесену старшим слідчим прокуратури Сокальського району Львівської області Савяк А.Б.; постанови Сокальського районного суду від 08 грудня 2005 року; ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2006 року та постанови судді Верховного Суду України Кияшко А.Я. від 26 квітня 2006 року (а.с.13-14,15-16).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, щообов"язковою умовою відшкодування як матеріальної так і моральної шкоди є наявність вини у діях особи,яка заподіла таку шкоду, однак позивачем не надано суду жодних доказів вчинення злочину відповідачами, не наведено причинно-наслідкового зв"язку між діями чи бездіяльністю відповідачів та їх наслідками.

Колегія суддів цілком погоджується з таким висновком суду враховуючи наступне.

Відповідно до ч.6 ст.1176 ЦК України шкода завдана юридичній або фізичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 цієї статті встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз"яснено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, та є вина зазначеної особи.

Враховуючи наведене, доводи апелянта про те, що доказами, які підтверджують вину прокуратури є постанова Галицького районного суду м. Львова від 22.02.2013року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24.05.2013 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки даними процесуальними документами визнано незаконною бездіяльність прокуратури та зобов"язано прийняти рішення, однак не встановлено вину такої.

Крім цього, позивачем не надано жодних доказів, які підтверджують завдані збитки позивачу в результаті таких дій прокуратури.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди, яка на думку позивача полягала у неотриманні прибутку, то слід зазначити, що позивачем не наведено жодних обставин, який причинний зв"язок має ця шкода до відповіді Прокуратури Львівської області, яка в судовому порядку визнана як бездіяльність, оскільки як вбачається із наявної в матеріалах справи копії листа Міжнародної академії біоенерготехнологій від 24 червня 2010 року, адресованого ФГ "Бурка В.В.", станом на дату написання листа, Бурка В.В. не було надано на адресу МАБЕТ нормативного документу, в якому вказано, що фермерське господарство належним чином мало оформлені документи і посадові особи державних органів Львівської області притягнуті до відповідальності за незаконні дії і на даний час не може навіть стояти питання відновлення співпраці з фермерським господарством "Бурка В.В." для залучення інвестицій до вирішення питання по суті по попередньому факту (а.с.20).

Судом вірно не прийнято до уваги, як належний та допустимий доказ наданий позивачем показник фінансового плану на 2004-2015 роки в млн.грн., оскільки невідомо, на підставі яких показників сформована дана таблиця (а.с.21).

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд мав залучити до справи належного відповідача не приймаються до уваги, оскільки таку дію у відповідності до ч.1 ст.33 ЦПК України суд може вчинити лише за клопотанням позивача, а таке в матеріалах справи відсутнє.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308,ст.ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Бурка В.В." -відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Ю.Р. Мікуш

Судді: А.В. Ніткевич

О.Ф. Павлишин