Справа № 333/4024/15-ц
Пр. № 2/333/1974/15
01 грудня 2015 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запорожжя у складі:
головуючого судді Наумової І.Й.,
при секретарі Мойсеєнко В.М.,
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 01.08.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір про іпотечний кредит №843-Ф. На підставі п. п. 1.1 п.1 зазначеного договору відповідачем ОСОБА_1 було отримано кредит в сумі 30 000,00 доларів США, строком до «30» липня 2027 року. За користування кредитом було встановлено плату в розмірі 12,5% річних, які повинні сплачуватись згідно п.1.6, п. 1.5 Кредитного договору. Виконання позичальником зобовязання за вищезазначеним кредитним договором, було забезпечено порукою відповідача ОСОБА_2. Відповідно до умов договору поруки № 1П/843-Ф від 01.08.2007 року, поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязання за Договором про іпотечний кредит, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Згідно умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 зобовязався своєчасно та в повному обсязі погасити кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, однак, свої зобовязання за кредитним договором позичальник не виконує, чим порушує п. 1.5 кредитного договору. Станом на 16.04.2015 року у відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором існує заборгованість у розмірі 27 703.65 дол. США, яка складається з : заборгованості за кредитом 25 922.34 дол. США; заборгованості за відсотками - 1 616.43 дол. США; пеня за прострочення відсотків - 135.73 дол. США; пеня за прострочення кредиту - 17.84 дол. США; заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту - 10.30 дол. США; заборгованість 3%річних від простроченої суми кредиту - 1.02 дол. США. Оскільки позичальником належним чином не виконувалися грошові зобов'язання, передбачені умовами кредитного договору, позивач, зважаючи на наявність простроченої заборгованості, просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 суму заборгованості у розмірі 27 703.65 дол. США та судові витрати.
Представник позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління АТ «Державний ощадний банк» в судовому засіданні наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити їх в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач ОСОБА_1, представник відповідача в судове засідання не зявилися, повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 надав до суду вдруге клопотання про перенесення судового засідання, в звязку з відрядженням за кордон, доказів на підтвердження цих обставин не надав, суд вважає, що даними клопотаннями відповідач та його представник намагаються затягувати розгляд справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, повторно у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
01.08.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір про іпотечний кредит №843-Ф.
Згідно п. п. 1.1 п.1 зазначеного договору відповідачем ОСОБА_1 було отримано кредит в сумі 30 000,00 доларів США, строком до 30 липня 2027 року.
За користування кредитом було встановлено плату в розмірі 12,5% річних, які повинні сплачуватись згідно п.1.6, п. 1.5 Кредитного договору.
Виконання позичальником зобовязання за вищезазначеним кредитним договором, було забезпечено порукою відповідачем ОСОБА_2.
Відповідно до умов Договору поруки № 1П/843-Ф від 01.08.2007 року, поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязання за Договором про іпотечний кредит, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.
Згідно з п.2.4. Договору поруки, якщо при настанні строку платежу відповідно до Кредитного договору Боржником не буде сплачено платіж Кредитору, Боржник та/або Кредитор зобовязуються повідомити Поручителя про прострочення платежу.
Відповідно до п.2.5. Договору поруки, поручитель зобовязується протягом пяти календарних днів з моменту отримання повідомлення Кредитора або Боржника згідно з п.2.4. даного договору виплатити несплачену Боржником суму Кредитору.
У відповідності до п. 3.1 Договору поруки, Поручитель відповідає по зобовязанням за вищезазначеним кредитним договором перед Кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.
Станом на 16.04.2015 року у відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором існує заборгованість у розмірі 27 703.65 дол. США, яка складається з : заборгованості за кредитом 25 922.34 дол. США; заборгованості за відсотками - 1 616.43 дол. США; пеня за прострочення відсотків - 135.73 дол. США; пеня за прострочення кредиту - 17.84 дол. США; заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту - 10.30 дол. США; заборгованість 3%річних від простроченої суми кредиту - 1.02 дол. США. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в договорі визначена дата виконання кредитних умов, то виконання вимог здійснюється у встановлену дату.
Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Статтею ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом.
В силу ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів.
Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Частиною 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
В силу ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.
Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом. Тобто відповідно до законодавства України, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при розрахунках на території України по зобов'язанням допускається у випадках, порядку та умовах передбачених законом.
Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року.
З вищевикладеного вбачається, що банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.
Підпункт «в» п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року, передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, у випадку якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.
Враховуючи, що такі межі законодавством не визначені, здійснення операції з надання банком кредиту в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії та не суперечить чинному законодавству.
Отже, суд вважає, що відповідно до ст.ст. 192, 533, 1054 ЦК України, ст.ст. 32, 44 Закону України «Про національний банк України», ст.ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.ст. 1, 4, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 1, 3, 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року, банк, який у встановленому порядку отримав генеральну ліцензію Національного банку України на здійснення валютних операцій, має достатні юридичні підстави та законне право на надання кредиту в іноземній валюті.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивач мав достатні юридичні підстави та законне право на надання кредиту в іноземній валюті.
Крім того, укладання кредитного договору в іноземній валюті цілком відповідало внутрішній волі ОСОБА_1 При отриманні кредиту він усвідомлював та гарантував, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам.
Оскільки відповідачем ОСОБА_1 належним чином не виконувалися грошові зобов'язання перед банком, передбачені умовами Договору про іпотечний кредит, а поручитель ОСОБА_2 зобов'язалася перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязання за Договором про іпотечний кредит, з відповідачів підлягає стягненню у солідарному порядку заборгованість у розмірі 27 703.65 дол. США.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають солідарному стягненню з відповідачів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 522, 530, 536, 610-612, 617, 625, 629, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 74, 88, 197, ч. 4 ст. 169, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити повністю.
Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів після отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя.

Суддя: І.Й.Наумова