Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" березня 2015 р. Справа № 608/34/15-ц

Номер провадження2/608/92/2015

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Коломієць Н. З.

з участю секретаря Смаглій О. Р.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові справу цивільного судочинства за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/2 частину квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/2 частину квартири в м. Чорткові по АДРЕСА_1 Тернопільської області. В позові вона вказала, що з 1994 року по 2008 рік перебувала в фактичних шлюбних відносинах з померлим ОСОБА_5, проживали протягом 14 років однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Проживали вони разом в АДРЕСА_6, яка належить їй на праві власності, вели спільне господарство, а з 1998 року перебували в церковному шлюбі. Між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. На момент придбання квартири в 2006 році в м. Чорткові по АДРЕСА_1, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 продовжували проживати як подружжя, були офіційно зареєстровані за однією адресою, і дана квартира була придбана ними за спільні кошти. При укладенні вказаного договору купівлі-продажу позивачка була присутня в нотаріальній конторі і нотаріусом відбиралася у неї заява про згоду на купівлю вказаної квартири ОСОБА_5 за спільні кошти. Виходячи з наведеного, вказує, що спірна квартира є її та, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ОСОБА_5 спільною сумісною власністю. На момент смерті ОСОБА_5 не перебував в офіційному шлюбі, а тому до спадкування були закликані спадкоємці другої черги, а саме: його рідна сестра ОСОБА_3, за якою рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 10 вересня 2014 року було визнано в порядку спадкування за законом після смерті рідного брата ОСОБА_5 право власності на вказану квартиру. Оскільки, відповідачкою не визнається її право на половину спірної квартири, вона змушена звернутися за захистом свого права до суду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 позов підтримують, просять його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4 позов не визнають, вважають його безпідставним. В запереченні проти позову вказали, що спір між сторонами щодо даної квартири вже був предметом розгляду в судах, починаючи з 2009 року і відповідно до вимог ст. 67 ЦПК України закінчені процесуальні строки, встановлені роками, в межах яких вчиняються процесуальні дії встановлені законом, а документи, подані після закінчення процесуальних строків відповідно до ст. 72 ЦПК України залишаються без розгляду. Вказують, що судами різних інстанцій вже досліджувались обставини, які зазначені позивачем в позові і їм дана юридична оцінка. А тому просять позовну заяву залишити без розгляду, а справу провадженням закрити.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 суду пояснили, що вважали ОСОБА_1 та ОСОБА_5 подружжям, оскільки, вони проживали разом однією сім'єю, спільно вели господарство, займалися підприємницькою діяльністю. Жили вони разом десь приблизно з 1994 року до 2008 - 2009 років в квартирі позивачки за адресою по АДРЕСА_6 в м. Чорткові. Свідок ОСОБА_9 зазначила, що з ОСОБА_5 вони були земляками. Вона часто разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 їздила в село. Також їздила разом з ними торгувати на базар.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що в 2008 році її чоловік разом з ОСОБА_5 тривалий час перебували на лікуванні в лікарні. ОСОБА_5 постійно провідувала ОСОБА_1, переодягала його, приносила йому їсти. ОСОБА_5 говорив, що то його жінка.

Вислухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в період з 1994 року по 2008 рік постійно проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в м. Чорткові по АДРЕСА_6, що стверджується показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11.

Відповідно до Церковного свідоцтва про шлюб від 15 листопада 1998 року отцем ОСОБА_12 звершено таїнство шлюбу над ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в храмі Святої Покрови м. Чорткова.

Згідно записів будинкової книги, ОСОБА_5 знятий з реєстрації в АДРЕСА_6 ( за місцем його проживання в квартирі позивачки) 25 березня 2010 року. Також міститься запис про його реєстрацію за вказаною адресою з 26 травня по 03 серпня 2006 року та з 04 листопада 2008 року по день зняття з реєстрації.

Згідно довідки № 336/03.1-01-09.5 від 27 лютого 2015 року, виданої відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, у відділі не виявлено актових записів про шлюб щодо громадянки ОСОБА_1. Перевірку проведено по первинних актових записах про шлюб по відділу ДРАЦС РС Чортківського РУЮ у Тернопільській області за період з 1994 по 2009 роки та по поновлених актових записах з 1994 по 2009 рік.

Також позивачем надано фотографії, на яких зафіксовано їхній спільний відпочинок з ОСОБА_5 на морі та в колі друзів за час їхнього спільного проживання.

Встановлюючи факт проживання однією сім'єю, суд враховує, що згідно з п.1 розділу VІІ Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільного кодексу України, тобто з 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми Сімейного кодексу України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

З наведеного вбачається, що встановлення фактів проживання однією сім'єю у період до 1 січня 2004 року законодавством не передбачено, а тому вимога позивача про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 1994 року по 2008 рік, підлягає частковому задоволенню, а саме з 1 січня 2004 року по 2008 рік.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 27 липня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області ОСОБА_13, ОСОБА_5, зареєстрований в АДРЕСА_6 купив квартиру АДРЕСА_1 за 10 000 гривень.

27 липня 2006 року ОСОБА_1 дала згоду на купівлю чоловіком ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1 за 10 000 гривень, за кошти, які належать їм на праві спільної сумісної власності, набуті за час спільного проживання. Це стверджується її заявою, засвідченою приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області ОСОБА_13.

За положеннями частини 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 Сімейного кодексу України суд виходить з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя").

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_2, придбана ОСОБА_5 27 липня 2006 року за 10 000 гривень, була куплена ним під час спільного проживання з ОСОБА_1 за кошти, які належали їм на праві спільної сумісної власності, а тому є об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівним, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( ч. 1 ст. 70 СК України).

Виходячи зі змісту ст. 60 СК України законодавець встановлює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі. Обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього.

Стаття 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Суд не вважає належним та допустимим доказом, наданий відповідачем договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, згідно якого ОСОБА_5 продав вказану квартиру за 12 200 гривень, для підтвердження того, що спірна квартира була придбана ОСОБА_5 за кошти, які належали йому особисто. Оскільки, відповідачем не підтверджено того, що кошти, виручені від продажу квартири № 7 були витрачені саме на придбання спірної квартири № 36.

Не зважаючи на те, що спір між сторонами існує давно, позивач з позовними вимогами про встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_5, визнання спірного майна спільною сумісною власністю та визнання права на ? частку вказаного майна не зверталася, що не заперечувалось і самим відповідачем. Також, сама відповідач в судовому засіданні не заперечувала, що ОСОБА_1 певний час проживала з її братом однією сім'єю і лише перед смертю, брат проживав в їхньої сестри та помер в неї.

Що стосується посилання представника відповідачки про застосування до даних правовідносин позовної давності, то на підставі ст. 20 Сімейного кодексу України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

Виходячи з вище наведеного та оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/2 частину квартири, підлягає до часткового задоволення.

На підставі ст. ст. 20, 36, 60, 70, 74 Сімейного кодексу України, ст. ст. 5, 325 Цивільного кодексу України та керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 214 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 01 січня 2004 року по 2008 рік.

Визнати квартиру АДРЕСА_4, яка була придбана 27 липня 2006 року на ім'я ОСОБА_5, спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_5.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги апеляційному суду Тернопільської області через Чортківський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:/підпис/

Копія вірна

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/34/15-ц

Рішення набирає законної сили " " р.

Суддя: Н. З. Коломієць

Копію рішення видано " " року

Секретар