АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/609/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Грох Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Гринчука Р.С.,

при секретарі: Гриньовій А.М.,

за участю представників сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Житлово-експлуатаційна контора №1, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області про усунення перешкод в користуванні майном та виселення.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В серпні 2014 року позивачі, звертаючись до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1, посилалися на те, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1, а відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 від 18.07.2005 року спільного засідання профкому та адміністрації ВАТ «Завод» Нева» дозволено використання малих холів мешканцям будинку по АДРЕСА_1 в якості підсобних приміщень за взаємною згодою сусідів. Проте відповідач самовільно зайняв малий хол загального коридору між їх квартирами, влаштувавши цегляну стіну та встановивши двері з замком без погодження з позивачами, і одноосібно використовує це приміщення як кладову. У серпні 2014 року ним самовільно демонтовано вікно вищевказаного холу з частковою руйнацією несучої стіни під вікном та встановлено віконно-дверний блок на вулицю. Посилаючись на те, що такі дії відповідача обмежують їх доступ до малого холу, та уточнивши вимоги, позивачі просили усунути перешкоди в користуванні приміщенням холу в будинку АДРЕСА_1 в м. Хмельницькому шляхом виселення відповідача з цього приміщення та приведення його у попередній стан.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 приміщенням малого холу площею 11,9 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 в м. Хмельницькому шляхом приведення його у попередній стан.

В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові повністю. На думку апелянта висновок суду про те, що самовільне зайняття ним холу мало місце у 2014 році, не відповідає дійсності, оскільки перегородка холу була влаштована ним відразу після надання дозволу на це спільним рішенням профкому та адміністрації заводу «Нева» від 18.07.2005 року, спірне приміщення малого холу площею 11,9 кв.м внесено в технічний паспорт його квартири, виготовлений 10.11.2010 року. Суд не врахував, що позов подано поза строками позовної давності, та не застосував позовну давність, про застосування якої заявляв відповідач. Крім того, зобов'язавши у рішенні привести приміщення до попереднього стану, суд першої інстанції не встановив і вказав, який саме попередній стан і коли мало спірне приміщення.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Позивач ОСОБА_2 та представник позивачів ОСОБА_5 просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Інші позивачі та представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, будучи належно повідомленими про розгляд справи.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, встановлено, що позивачам на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1. Відповідач є співвласником квартири АДРЕСА_2.

Протоколом № 12 від 18.07.2005 року спільного засідання профкому та адміністрації ВАТ «Завод» Нева» дозволено використання малих холів мешканцям будинку по АДРЕСА_1 в якості підсобних приміщень за взаємною згодою сусідів. Відповідач самовільно зайняв малий хол загального коридору будинку між квартирами сторін, влаштувавши цегляну стіну та встановивши в ній двері з замком без погодження з позивачами, і одноосібно використовує це приміщення як кладову. У серпні 2014 року ним також демонтовано вікно цього холу та встановлено віконно-дверний блок.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Задовольняючи позов в частині зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні малим холом будинку шляхом приведення його у попередній стан, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1, користуючись одноосібно переобладнаним приміщенням малого холу, тим самим унеможливлює реалізацію права користування цим приміщенням позивачами; у вимозі про виселення відмовлено, оскільки не доведено, що відповідач проживає в спірному приміщенні.

Так, в силу ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

За положеннями ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.

Такі положення щодо прав співвласників багатоквартирних будинків підтримані рішеннями Конституційного Суду України від 2 березня 2004 pоку № 4-рп/2004 у справі № 1-2/2004 та від 9 листопада 2011 року № 14-рп/2011 у справі № 1-22/2011.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому порушення права власності може бути пов'язано з правом володіння майном так і не пов'язаним з таким правом.

Сторони не заперечують, що спірне приміщення є приміщенням загального користування, малим холом будинку, що підтверджується і матеріалами інвентаризаційної справи, - планом І-го поверху будинку.

Посилання апелянта на правомірність свого користування спірним приміщенням з огляду на наявність дозволу на його використання є безпідставним, оскільки спільним рішенням профкому та адміністрації ВАТ «Завод» Нева» від 18.07.2005 року дозволено використання малих холів мешканцям будинку по АДРЕСА_1 в якості підсобних приміщень за взаємною згодою сусідів.

В матеріалах справи відсутні дані щодо згоди усіх власників квартир цього будинку на одноосібне використання спірного приміщення ОСОБА_1

Крім того, слід звернути увагу, що зазначеним рішенням, на яке посилається апелянт, не надавалося право на перепланування приміщення малого холу, яке здійснив останній.

Помилковим є твердження суду першої інстанції, що відповідач самовільно зайняв спірне приміщення саме у 2014 році, оскільки не ґрунтується на доказах, зібраних у справі, і фактично спростовується поясненнями позивача ОСОБА_2, який підтвердив, що принаймні з 2008 року відповідач одноосібно користується цим приміщенням.

Разом з тим, це не вплинуло на правильність висновку суду щодо відсутності підстав до застосування позовної давності.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Статтею 268 ЦК України визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється.

Зазначений у цій нормі перелік вимог, на які не поширюється позовна давність, не є вичерпним, в силу ч.2 ст. 268 ЦК у законі може бути передбачені й інші вимоги, на які позовна давність не поширюється.

За змістом ст. 391 ЦК України з врахуванням специфіки існуючих між сторонами правовідносин, оскільки предмет захисту в даних правовідносинах не обмежений в часі, то таке порушення має триваючий характер, тобто, постійно відбувається початковий момент перебігу позовної давності з кожним новим порушенням права власника або іншого володільця.

Тому на вимоги власника про усунення порушень, що перешкоджають здійсненню його права користування належним йому майном, не поширюється позовна давність, оскільки в даному випадку йдеться про триваюче правопорушення.

Посилання апелянта на невизначеність попереднього стану, до якого рішенням суду відповідача зобов'язано привести спірне приміщення, також є необґрунтованими.

Так, сторони в суді не оспорювали, що до перепланування відповідачем приміщення малого холу не було розмежоване із загальним коридором стіною, що підтверджується і поповерховим планом будинку, дослідженим апеляційним судом.

При цьому суд розглянув справу в межах заявлених вимог позивача в силу принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого ст.11 ЦПК України.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Л.М.Грох

____________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Палінчак О.М. Провадження № 22-ц/792/609/15

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 43