Суддя Шевченко С. В.
Провадження № 2/644/613/15
РІШЕННЯ

іменем України

3 березня 2015 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Шевченка С.В., за участю секретаря Костіна О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних, річних та пені за несвоєчасну виплату аліментів

в с т а н о в и в:

Позивач подала в суд позов, відповідно до кінцевої редакції якого, просила стягнути з ОСОБА_2 570 грн. 96 коп. інфляційних (період з 18.06.2013 року по 15.01.2015 року) та 125 грн. 41 коп. 3% річних (період з 22.10.2014 року по 15.01.2015 року) за прострочку виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харків від 24.10.2014 року на суму 2644,43 грн.; стягнути 1877 грн. 96 коп. інфляційних (період з 05.08.2013 року по 15.01.2015 року) та 376 грн. 06 коп. 3% річних (період з 05.08.2013 року по 15.01.2015 року) за прострочку виконання ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.07.2013 року на суму 8649,09 грн.; стягнути 104 грн. 13 коп. інфляційних (період з 22.05.2014 року по 15.01.2015 року) та 20 грн. 98 коп. 3% річних (період з 22.05.2014 року по 15.01.2015 року) за прострочку виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харків від 18 лютого 2014 року на суму 1068 грн. та стягнути 47729 грн. 49 коп. пені за несплату аліментів за період з 14.08.2013 року по 15.01.2015 року в сумі 9161 грн.13 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що відповідач ухиляється від сплати аліментів і виконання судових рішень по стягненню з нього додаткових витрат на утримання дитини, в результаті чого утворюється заборгованість і ОСОБА_2, як боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання має нести фінансову відповідальність, встановлену ст. 196 СК України та ст. 625 ЦК України.

В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечував, посилався на їх безпідставність, зокрема, ОСОБА_2 посилався на те, що він не ухиляється від сплати аліментів та інших присуджених коштів, стягнутих з нього судовими рішеннями на утримання дитини, оскільки він працює і за місцем його роботи проводиться утримання з заробітної плати за відповідними виконавчими листами.

Також відповідач вважав необґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення з нього пені в розмірі 47729 грн. 49 коп. за несвоєчасну виплату заборгованості за аліментними платежами на суму 9161 грн. 13 коп., яка утворилась внаслідок проведення індексації аліментів за період з березня 2006 року по липень 2013 року, оскільки дана сума боргу не була з нього стягнута судовим рішенням.

Крім того, вимоги позивача в частині стягнення з нього 3 % річних та інфляційних від сум, які присуджені позивачу за рішенням Дзержинського районного суду м. Харків від 24.10.2014 року та рішенням Дзержинського районного суду м. Харків від 18 лютого 2014 року і, на думку позивач, з його вини не виплачені, є безпідставними, оскільки дія ст. 625 ЦК України на дані правовідносини не поширюється.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.04.2006 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 170 грн. на утримання дитини. Дане рішення виконується за місцем роботи відповідача, який працює в Комунальному закладі «Школа вищої спортивної майстерності», шляхом утримань з заробітної плати. Заборгованість по аліментах у ОСОБА_2 відсутня, однак, в зв'язку з тим, що державним виконавцем 24.05.2013 року була проведена індексація розміру аліментів, які стягнуті в твердій грошовій сумі, і цей розрахунок був виконаний за період з березня 2006 року по липень 2013 року, то збільшення за аліментними платежами за вказаний період склало 9161 грн. 13 коп. На дану суму, за період з 14.08.2013 року по 01.12.2014 року позивачем нарахована пеня за несвоєчасну сплату в сумі 43515 грн. 37 коп., а крім того, за період з 05.08.2013 року по 01.12.2014 року нараховані інфляційні та 3 % річних.

Згідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 Сімейного Кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин».

З матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_2 у виникненні заборгованості в сумі 9161 грн. 13 коп. відсутня, так як утворилась через несвоєчасну індексацію аліментів, які стягуються в твердій грошовій сумі. Більш того, як вбачається з копії постанови № 633/7 від 03.12.2013 року, виконавчою службою звернуто стягнення на заборгованість відповідача, яка виникла після індексації аліментів, а копія довідки № 317 від 17.07.2014 року з КЗ «Школа вищої спортивної майстерності» свідчить, що дані кошти утримуються з заробітної плати ОСОБА_2 з грудня 2013 року.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача пені в розмірі одного відсотку від заборгованості, яка утворилась через індексацію аліментів, є безпідставними, так як відсутній обов'язків елемент - вина боржника.

Також безпідставними є і вимоги позивача про стягнення інфляційних та 3 % річних від суми індексації аліментів, оскільки такий вид відповідальності, встановлений ст. 625 ЦК України, не може застосовуватись до правовідносин, відповідальність за порушення яких передбачена спеціальною нормою закону, тобто ст. 196 СК України.

Відмовляє суд в задоволенні і вимог позивача по стягненню інфляційних та 3 % річних від 1068 грн., які були стягнуті з ОСОБА_2 за рішенням Дзержинського районного суду м. Харків від 18 лютого 2014 року в якості компенсації додаткових витрат позивача на дитину, оскільки позивачем не надано доказів наявності такої заборгованості і прострочення її виконання з вини ОСОБА_2

Поряд з цим, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 570 грн. 96 коп. інфляційних та 125 грн. 41 коп. 3% річних за прострочення з 18.06.2013 року по 15.01.2015 року виконання грошового зобов'язання в сумі 2644 грн. 43 коп., оскільки наявність такої заборгованості підтверджується матеріалами справи, зокрема листом Дзержинського ВДВС ХМУЮ від 26.02.2015 року, а відповідач не надав доказів на підтвердження поважності причин несвоєчасного виконання даного грошового зобов'язання. При цьому суд вважає можливим застосувати ст. 625 ЦК України до даних зобов'язань, яки виникли з правовідносин щодо додаткових витрат на дитину, оскільки на них не поширюється дія ст. 196 СК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 61, 174, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 570 грн. 96 коп. інфляційних та 125 грн. 41 коп. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 2644 грн. 43 коп. за період з 18.06.2013 року по 15.01.2015 року.

В решті вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя С.В. Шевченко