Справа № 465/3283/12 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/1357/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Гірник Т.А., Бойко С.М.

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

позивача ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_6 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 02 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, треті особи: державний нотаріус Першої Львівської державної нотаріальної контори Гусар Л.В., Галицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання заповіту та шлюбу недійсними, -

в с т а н о в и л а:

В лютому 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_4, яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, треті особи: державний нотаріус Першої Львівської державної нотаріальної контори Гусар Л.В., Галицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, та з урахуванням уточнень і доповнень до позову поданих 19.11.2012 р., просили суд визнати недійсними: заповіт, складений ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_7 26.01.2011 р., а також шлюб, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 01.03.2011р.

В обґрунтування заявленого позову посилаються на те, що вони є рідними братами ОСОБА_9, який проживав за адресою: АДРЕСА_1., останній час тяжко хворів онкозахворюванням та після невдалих операцій помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Як їм стало відомо брат ОСОБА_9 склав заповіт на дружину ОСОБА_10 та внучку ОСОБА_7, яким заповів все своє майно. Крім того, їм стало відомо про повторне укладення шлюбу між братом і колишньою дружиною ОСОБА_10 01.03.2011р.

Покликаючись на положення ст.225 ЦК України, та ст.24,38,40 СК України позивачі стверджують про недійсність оспорюваних ними правочинів з посиланням на те, в момент їх вчинення ОСОБА_9, в силу свого психічного та фізичного стану, обумовленого важкою хворобою, не міг усвідомлювати значення своїх дій, як і не міг керувати ними.

Вважають, що волевиявлення ОСОБА_9не було вільним, а відповідач ОСОБА_10 скористалась таким його станом та схилила до складання вигідного їй заповіту та укладення з нею шлюбу, що вплинуло на їхні спадкові права та позбавило їх, як спадкоємців другої черги можливості прийняти спадщину після смерті брата.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 02 грудня 2014 року у задоволенні цього позову ОСОБА_2 та ОСОБА_6 відмовлено.

Вказане рішення суду першої інстанції оскаржили позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_6

В апеляційній скарзі посилаються на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом норм процесуального права та на неправильне застосування норм матеріального права, постановлення рішення без повного і всебічного з'ясування обставин справи, без належної оцінки всіх доказів. Апелянти стверджують, що психічний стан їхнього брата ОСОБА_9 не давав йому можливості усвідомлювати реальне значення своїх дій під час складання заповіту та шлюбу з ОСОБА_4. На їхню думку, судом залишено без уваги те, що заповіт був укладений і підписаний 26.01.2011 року в приміщенні Першої ЛДНК, тобто за 5 днів до проведення надскладної операції. Апелянти зазначають, що судом в якості медичних документів досліджувалися витяги з історії хвороби, які в силу ст. 58-59 ЦПК України не є належними доказами, оскільки суд повинен був витребувати медичні картки стаціонарного хворого ОСОБА_9 в період з 21.01.2011р.- 07.02.2011р. та з 10.05.2011р.-25.05.2011р. Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким їхній позов задовольнити (а.с. 210-214).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 на обґрунтування апеляційної скарги, заперечення на скаргу відповідача ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для її задоволення.

В супереч доводам апелянта, суд першої інстанції з достатньою повнотою та всебічністю дослідив надані сторонами докази, вірно встановив фактичні обставини справи, спірні правовідносини та правильно застосував матеріальне і процесуальне право при вирішенні даного позову.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи та безспірно встановлено судом першої інстанції, 26 січня 2011 р. ОСОБА_9 було складено заповіт, яким він, на випадок своє смерті заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, та все те, на що на момент смерті йому буде належати і на що він буде мати право ОСОБА_4 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того 1 березня того ж року він уклав шлюб з ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_3 року даний спадкодавець помер, після якого відкрилася спадщина на належне йому майно (а.с.16, 40 даної цивільної справи; а.с.8 спадкової справи №424/2011).

Звертаючись з позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_6просили визнати даний заповіт та шлюб недійсними, вважаючи що волевиявлення заповідача в момент вчинення цих правочинів, на їх думку, не було вільним і не відповідало його волі, оскільки в момент їх укладення ОСОБА_9 останній не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. А цих обставинах наполягають і в апеляційній скарзі.

Згідно ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5-6 ст.203 ЦК України.

У відповідності до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно роз'яснень в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Відповідно до ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як вбачається з матеріалів справи та беззаперечно встановлено судом, при укладенні заповіту, що є предметом розгляду суду, такий за своєю формою, змістом та порядком посвідчення відповідає вимогам ст.ст.1247, 1248 ЦК України, оскільки був складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, за бажанням заповідача записано з його слів, прочитаний заповідачем уголос та власноручно підписаний у присутності державного нотаріуса Першої Львівської державної нотаріальної контори Гусара Л.В. і посвідчений останнім та зареєстрований в єдиному реєстрі. Нотаріусом перевірена дієздатність заповідача.

За висновками посмертної судово-психіатричної експертизи №658 від 29 вересня 2014 року, проведеної комісією експертів Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні, ОСОБА_9, в період з 21.01.2011 року по 07.08.2011 року, а також під час складання заповіту 26.01.2011 року хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, виявляв ознаки органічного ураження головного мозку внаслідок перенесеної черепно-мозкової травми з церебрастенічним синдромом, що не позбавляло його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Медичних препаратів, які б могли вплинути на функціонування його психіки, ОСОБА_9у вказаний період не отримував (а.с.190-192).

В супереч доводам апелянта, вказані висновки судово-психіатричної експертизи обґрунтовано покладено судом в основу свого рішення, оскільки такі дані комісією експертів, фахівців в галузі судової психіатрії, на ґрунті глибокого і всебічного аналізу всіх матеріалів справи та медичних документі щодо стану здоров`я ОСОБА_9, пояснень сторін і свідків, та не викликають сумніву в своїй об`єктивності і достовірності.

Проведення експертизи відповідало положенням ст.148 ЦПК України та не суперечить "Порядку проведення судово-психіатричної експертизи" затвердженого МОЗ №397 від 08.10.2001 року.

Оцінюючи даний експертний висновок, суд першої інстанції виходив із сукупності наявних у справі і досліджених судом доказів щодо волевиявлення ОСОБА_9 як в момент укладання заповіту так і укладення шлюбу ізОСОБА_4.

Надані апелянтами копії медичної карточки стаціонарного хворого ОСОБА_9, на витребуванні оригіналу якого вони наполягали, не містить жодних даних, які б свідчили що в період вчинення оспорюваних правочинів, ОСОБА_9 вживав наркотичні припарати, які йому були рекомендовані до вживання після проведеної операції 31 січня і до 4 лютого 2011 року.

Апелянтами не надано суду беззаперечних доказів на спростування експертних висновків щодо психічного стану ОСОБА_9 в момент укладання заповіту на користь ОСОБА_4 та неповнолітньої онуки, як і тогощо волевиявлення останнього щодо змісту заповіту під час вчинення нотаріальних дій та укладення ним шлюбу з ОСОБА_4було сформовано під впливом зовнішніх суб'єктивних чинників, в тому числі під впливом відповідача чи інших осіб.

Твердження ОСОБА_2 і ОСОБА_6 та їхнього представника про те, що оспорювані правочини були вчинено ОСОБА_9. за відсутності його волевиявлення носить характер припущення, та відповідно до положень ст.60 ЦПК України не може буди покладено в основу рішення суду.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, п.1ч.1ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Гірник Т.А.

Бойко С.М.