Справа № 159/7151/14-ц
Провадження № 2/159/97/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 16 березня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючої - судді Денисюк Т.В.

за участю секретаря Гарбар О.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати її колишнього чоловіка ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач ОСОБА_1 вказує на те, що спірний житловий будинок належить їй на праві особистої власності, відповідач зареєстрований в ньому на постійне місце проживання, однак фактично там не проживає більше чотирьох років, обрав інше постійне місце проживання в с.Зелена Ковельського району. Усі витрати по утриманню будинку вона несе самостійно. 31 жовтня 2014 року шлюб між ними розірвано, добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає, тому як власник будинку вона просить захистити її права та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_1 із зустрічним позовом, в якому просив в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на ? частину спірного житлового будинку, а також на ? частину квартири АДРЕСА_2

Ухвалою суду від 05 лютого 2015 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду із первісним позовом.

В ході розгляду справи позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 подано суду заяву про залишення позову без розгляду.

Ухвалою суду від 16 березня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала повністю з підстав вище вказаних, додатково пояснила, що спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 належав її батькові. Відповідач на той час був її чоловіком, тому батько дав згоду на реєстрацію постійного місця проживання відповідача за цією адресою, однак відповідач ніколи фактично в будинку не проживав. У 2006 році батько подарував їй цей будинок і на даний час вона в ньому проживає, відповідач в будинок не вселявся, а приблизно з 2010 року після погіршення подружніх відносин проживає окремо в с.Зелена Ковельського району. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати, які полягають у сплаченому при зверненні до суду судовому зборі.

Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала повністю з підстав вище вказаних.

В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 проти позову заперечили з тих підстав, що ОСОБА_3 вважає спірний житловий будинок об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В той час, він визнав ту обставину, що був лише зареєстрований за адресою розташування будинку, однак фактично там ніколи не проживав, перешкод у користуванні будинком йому ніхто не створював, крім того, чотири роки тому відносини із позивачкою погіршились і він проживає у будинку своїх батьків в с.Зелена Ковельського району.

В судове засідання, призначене на 16 березня 2015 року, відповідач та його представник не з'явились, відповідачем подано заяву про розгляд справи у його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, заслухавши показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку про підставність та обґрунтованість заявленого позову, який підлягає задоволенню.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони з 22 жовтня 1992 року по 31 жовтня 2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Згідно копії будинкової книги та відомостей у паспорті громадянина України відповідач ОСОБА_3 починаючи з 16 грудня 1998 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 на постійне місце проживання.

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи даний житловий будинок з 1997 р. по 2006 р. належав на праві власності ОСОБА_7 - батькові позивачки.

14.03.2006 р. був подарований ОСОБА_8 - матері позивачки, а 21.03.2006 р. на підставі нотаріально посвідченого договору подарований позивачці ОСОБА_1.

Отже, з 2006 року по даний час позивачка являється власником спірного житлового будинку, який в силу п.2 ч.1 ст.57 Сімейного Кодексу України, належить їй на праві особистої приватної власності.

За змістом ст..3 СК України відповідач з 2006 по 2014 рік був членом сім'ї власника житла, в якому він зареєстрований.

На час звернення до суду відповідач є колишнім членом сім'ї власника житла.

Позивач, як власник житла, ставить питання про захист своїх прав та визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим будинком.

Частинами 1,4 ст.156 ЖК України визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо під час їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до частини 2,3 ст.64 ЖК України до членів сім'ї належать дружина, їхні діти та батька.

Відповідно до ст..405 ЦК України члени сім'ї власника житла , які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла (колишній член сім'ї) втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 9 ЖК визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування житлом інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом.

Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що вникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснив, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

В судовому засіданні сторони визнали ту обставину, що обоє як подружжя проживали в квартирі по АДРЕСА_2 одночасно відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований по АДРЕСА_1, хоча ніколи не проживав у спірному будинку. Протягом останніх чотирьох років сторони не підтримували подружніх відносин, проживали окремо, відповідач проживав в с.Зелена Ковельського району, а позивач у спірному будинку по АДРЕСА_1.

Підтверджені вказані обставини також рішенням Ковельського міськрайонного суду від 31.10.2014 року у справі №159/6059/14ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Дані обставини в силу п.1, п.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Аналізуючи досліджені докази по справі, суд приходить до висновку про відсутність відповідача за місцем свого постійного проживання в АДРЕСА_1 понад рік без поважних причин, що дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування цим житлом.

Відповідно до ст..88 ЦПК України судові витрати по справі, які полягають у сплаченому позивачем при зверненні до суду судовому зборі в розмірі 243,60 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215,218 ЦПК України, ст. ст.9, 64,156 ЖК України, ст..405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, таким, що втратив право користування житловим будинком по АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні при його проголошенні - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуюча:Т. В. Денисюк