Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/549/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Терещенко Д. В.
Доповідач Кривохижа В. І.
УХВАЛА

Іменем України

11.03.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Бубличенко В.П. Сукач Т.О.

при секретарі Бодопрост М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров"я, за апеляційною скаргою державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14 січня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров"я.

Зазначав, що 16 років та 10 місяців працював на Інгульській шахті державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", де постійно знаходився під впливом шкідливих факторів виробничого середовища, що призвело до захворювань, не сумісних з виконанням робіт, і в січні 2014 року був звільнений за станом здоров"я. Згідно з довідками до акту огляду МСЕК захворювання носять професійний характер та його визнано інвалідом 3-ої групи з втратою 60 % професійної працездатності. Його хвороби прогресують, він зазнає фізичних страждань, постійно відчуває фізичну біль, домашню роботу виконувати не може, змушений лікуватись в медичних установах. Тому і просив стягнути з відповідача 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14 січня 2015 року позов задоволений частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 25 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ставиться питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди. Зазначається, зокрема, що розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням ступеня вини відповідача, чого не врахував суд, а також фінансовий стан підприємства.

Позивач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з»явився, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, яка підтримувала доводи скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач з травня 1997 року по 28 січня 2014 року працював на Інгульській шахті державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища, що призвело до захворювань (а.с.7).

Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 3 грудня 2014 року позивача визнано інвалідом 3-ої групи з втратою 60% професійної працездатності у зв»язку з професійним захворюванням, що також підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання від 18 листопада 2014 року та випискою-епікриз №4124/907 від 4 листопада 2014 року із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.3-11).

Медичним висновком підтверджується, що болі позивача почали турбувати з 2002 року, стан здоров'я погіршився з 2013 року, з роботи звільнений 28 січня 2014 року згідно з п.2 ст.40 КЗпП України у зв»язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров»я, що перешкоджає продовженню даної роботи (а.с.8-11).

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України обов'язок по забезпеченню безпечних та нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Згідно ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин (п.9 зазначеної постанови).

Суд дійшов правильного висновку, що у зв»язку з ушкодженням здоров»я позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у перенесенні ним фізичних і моральних страждань, в постійному відчутті фізичної болі, неможливістю в повній мірі виконувати домашню роботу, потребує багато часу для відновлювання своїх сил та лікування у медичних установах.

У п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання встановлено, що професійне захворювання виникло внаслідок фізичного перевантаження, тривалого стажу роботи в умовах виробничих факторів: вібрації, пилу, шуму з перевищенням вимог гігієнічних нормативів, підвищеного рівня вологості та рухомості повітря, підвищених та знижених температур (а.с.3-4).

Крім того, особа звільняється від відшкодування заподіяної шкоди, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідачем не надано доказів щодо відсутності його вини в заподіянні позивачеві моральної шкоди.

Враховуючи конкретні обставини справи, стан здоров'я потерпілого, 60% втрати працездатності, настання інвалідності, наявність у нього тяжкого захворювання та тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, оскільки був звільнений з роботи у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню роботи, ступінь вини відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, заявлений судом розмір моральної шкоди судом першої інстанції зменшено до 25 000 грн. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Рішення суду відповідає матеріалам справи і вимогам закону та ухвалено судом з урахуванням практики Європейського суду з прав людини щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди, статті 3 Конституції України, відповідно до якої найвищою соціальною цінністю України є людина, її життя і здоров'я.

Тому не грунтуються на законі та є безпідставними доводи скарги, які не є істотними та не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції, вони були предметом розгляду в судовому засіданні і їм дана належна оцінка.

Надані сторонами докази оцінені судом відповідно до вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержано. В межах доводів апеляційної скарги підстав для його скасування або зміни не встановлено (стаття 308 ЦПК).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу відхилити, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: