АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 2-2187/07
Провадження № 22-ц/792/692/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Баса О.Г., Власенка О.В.,

при секретарі Шевчук Ю.Г.,

з участю представниці відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Кам'янець-Подільський міський відділ управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2007 року,

встановила:

У травні 2007 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Кам'янець-Подільський міський відділ управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області (далі - Кам'янець-Подільський МВ УМВС України в Хмельницькій області), про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

ОСОБА_2 зазначила, що з 26 жовтня 1990 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Позивачка є власником квартири АДРЕСА_1 (далі - квартира), в якій на правах члена сім'ї власника проживав і був зареєстрований ОСОБА_3 У 1998 році сторони припинили подружні відносини та ведення спільного господарства, після чого відповідач залишив квартиру та переїхав на інше місце проживання. ОСОБА_3 не користується квартирою більше 8 років без поважних причин, тому в силу ст.ст. 71, 72, 163 ЖК України він втратив право користування жилим приміщенням.

У зв'язку з цим, ОСОБА_2 просила суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою, та зобов'язати Кам'янець-Подільський МВ УМВС України в Хмельницькій області зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 3 вересня 2015 року позов задоволено. ОСОБА_3 визнано таким, що втратив право користування квартирою.

Суд виходив з того, що ОСОБА_3 був відсутнім у квартирі більше шести місяців без поважних причин.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права.

Позивачка ОСОБА_2 і представник Кам'янець-Подільського МВ УМВС України в Хмельницькій області, які в установленому порядку оповіщені про час і місце судового засідання, до суду не з'явилися.

Заслухавши учасницю процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги, не застосував закон (ст. 22 КпШС України; ст.ст. 15, 17 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-ХІІ «Про власність» (далі - Закон № 697-ХІІ); ст.ст. 141, 146, 155 ЖК України), який підлягав застосуванню, застосував закон (ст. 71 ЖК України), який не поширюється на спірні правовідносини, та не дотримався положень ст.ст. 74, 76, 158, 169, 224, 225 ЦПК України.

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального права та процесуального права ухвалене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Встановлено, що з 26 жовтня 1990 року до 14 вересня 2007 року ОСОБА_3 і ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_2 є власником квартири, у якій проживав і був зареєстрований ОСОБА_3 З квітня 1998 року відповідач не проживає у квартирі.

Зазначені обставини встановлені рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 3 вересня 2007 року, а також підтверджуються показаннями свідків і письмовими доказами у справі.

З норм ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 163 ЖК України вбачається, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 24 КпШС України, чинного на час виникнення спірних відносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Частиною 1 статті 17 Закону № 697-ХІІ встановлено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

В силу ч. 1 ст. 141 ЖК України особі, прийнятій до членів житлово-будівельного кооперативу, за рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, надається окрема квартира, що складається з однієї чи кількох кімнат, відповідно до кількості членів сім'ї, суми її пайового внеску і граничного розміру жилої площі, передбачуваного Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу.

Член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно (ч. 1 ст. 15 № 697-ХІІ).

Згідно до ч. 1 ст. 146 ЖК України поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст. 146 ЖК України, ст. 15 Закону «Про власність», п. 43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім'ю (ст.ст. 22, 24, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України), враховуючи таке: пай, внесений подружжям у ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

У відповідності до ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Довідки виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради Хмельницької області (а.с. 62, 64) та рішення виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради Хмельницької області від 8 серпня 2002 року № 1382 про оформлення права власності на виплачені кооперативні квартири (а.с. 66) вказують на те, що квартира була надана ОСОБА_2 як члену житлово-будівельного кооперативу № 31 «40 років Перемоги».

Із загальної суми пайового внеску 8037 руб. 48 коп. ОСОБА_2 сплатила 3042 руб. 87 коп. до шлюбу з відповідачем, а решта паю (4994 руб. 61 коп.) сплачено нею у 1991-1992 роках, про що свідчить довідка об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Прогрес-30» (а.с. 34).

У зв'язку з внесенням ОСОБА_2 свого пайового внеску за квартиру виконавчий комітет видав на її ім'ї свідоцтво про право власності на квартиру від 16 серпня 2002 року (а.с. 8).

Стаття 22 КпШС України презюмує, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності, якщо належними та допустимими доказами не буде доведено, що це майно набуте одним із подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування.

Досліджені судом докази вказують на те, що частина паю за квартиру внесена ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у шлюбі за рахунок спільних коштів. Інших даних щодо джерела коштів, сплачених сторонами в житлово-будівельний кооператив, у справі відсутні.

Таким чином, спірна квартира частково є спільною власністю ОСОБА_2 і ОСОБА_3, тому останнього не може бути позбавлено права користування нею з підстав непроживання у жилому приміщенні.

Не врахувавши вказаних обставин і норм чинного законодавства, суд першої інстанції помилково виходив з того, що позов ОСОБА_2 є обґрунтованим.

Належне повідомлення судом осіб, які беруть участь у справі, про її розгляд у судовому засіданні є обов'язковим (ч. 1 ст. 158 ЦПК України). Неявка в судове засідання сторін, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки, перешкоджає розгляду справи (ч. 1 ст. 169 ЦПК України).

Згідно зі ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов'язком суду.

Отже, неповідомлення судом сторін про дату судового засідання є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порядок повідомлення сторін про час і місце розгляду справи встановлений ст.ст. 74-76 ЦПК України, про належне повідомлення особи про час і місце розгляду справи може свідчити розписка.

Як убачається з матеріалів справи, яка розглянута без участі відповідача ОСОБА_3, останній не був оповіщений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду. Справа не містить розписок про одержання відповідачем судових повісток або відомостей про відмову останнього в їх отриманні, а поштова листівка про вручення повістки (а.с. 18) містить очевидні сліди підроблення.

Крім того, суд всупереч ст.ст. 224, 225 ЦПК України за неявки в судове засідання відповідача не вирішив питання про заочний розгляд справи.

За таких обставин ухвалене судом рішення у справі підлягає скасуванню, в позові ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2007 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О. І. Ярмолюк

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Швець О.Д.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 46