АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2326/15 Справа № 188/1714/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бурда П. О. Доповідач - Прозорова М.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року

17 березня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Колодяжної Н.Є.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"

на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що у зв'язку з перебуванням у трудових відносинах з відповідачем та незабезпеченням роботодавцем безпечних умов праці, згідно довідки МСЕК від 26.05.2014 року йому первинно-повторно встановлено третю групу інвалідності з втратою 65% професійної працездатності, з них 55% первинно від професійних захворювань та 10% повторно від виробничої травми, тому просив суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 09.12.2014 року позовні вимоги було задоволено частково; стягнуто з ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 9 000 грн., вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового, яким у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач частково втратив працездатність внаслідок отриманої травми на виробництві при виконанні трудових обов'язків, а також у зв'язку з отримання за час роботи професійних захворювань, а тому у зв'язку з внесеними до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" змінами від 23.02.2007 року, відшкодувати завдану позивачу втратою працездатності моральну шкоду повинен роботодавець, який не створив безпечних умов праці.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується зібраними у справі доказами, що позивач працював у відповідача з повним робочим днем, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.13-14).

22.12.2011 року з позивачем стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, що підтверджується копією акту про розслідування нещасного випадку (а.с.21-22) та копією акту №19 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (а.с.24-25).

Висновком МСЕК від 09.04.2012 року позивачу внаслідок цієї травми встановлено безстроково 10% втрати професійної працездатності (а.с.19).

В суді представник відповідача не заперечував проти того, що позивач не звертався раніше з вимогами про стягнення моральної шкоди завданої травмою.

Крім того, за час роботи на ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" позивач отримав професійні захворювання, що підтверджується копією медичного висновку від 27.03.2014 року, протокол №546 (а.с.17-18) і актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (а.с.23).

Висновком МСЕК від 26.05.2014 року позивачу первинно-повторно встановлено третю групу інвалідності з втратою 65% професійної працездатності, з них 55% первинно від професійних захворювань та 10% повторно від виробничої травми.

Відповідно до ч.1 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 даної статті покладено на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Положеннями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що моральна шкода завдана позивачу в наслідок втрати ним працездатності у зв'язку з виконанням трудових обов'язків та дії шкідливих факторів виробництва на підприємстві відповідача, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відшкодування відповідачем моральної шкоди спричиненої позивачу.

Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків (професійних захворювань) на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України "Про загальнообов'язкова соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до закону, право на встановлення факту спричинення особі моральної шкоди у вказаних правовідносинах покладено на суд, у зв'язку із чим суд дав належну оцінку висновку МСЕК щодо наявності факту спричинення моральної шкоди ОСОБА_2

Доводи ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" в апеляційній скарзі стосовно відсутності висновку судово-психологічної експертизи щодо наявності моральної шкоди є безпідставними, оскільки згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-рп/2004 громадяни, котрим встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди.

Доводи в апеляційній скарзі відповідача про відсутність медичного висновку щодо спричинення позивачу моральної шкоди не можуть бути прийняті до уваги, оскільки наявність таких висновків не є обов'язковим для суду при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди.

Доводи скарги про те, що суд безпідставно відхилив клопотання про призначення відповідної експертизи, безпідставні і не ґрунтуються на законі. Сам факт ушкодження здоров'я свідчить про наявність моральної шкоди.

Як вбачається з п.4.1. рішення Конституційного Суду України №1-рп/2004 від 27.01.2004 року щодо офіційного тлумачення положення ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні та фізичні страждання.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що визначений місцевим судом розмір суми на відшкодування моральної шкоди не повністю відповідає встановленим обставинам справи, вимогам розумності та справедливості, а також ступеню втрати професійної працездатності.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає зміні в частині розміру моральної шкоди, зменшивши розмір стягнутої моральної шкоди з 9 000 грн. до 6 500 грн., частково задовольнивши апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" - задовольнити частково.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року - змінити в частині розміру моральної шкоди, зменшивши розмір моральної шкоди з 9 000 грн. до 6 500 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: