Справа № 449/312/13 Головуючий у 1 інстанції: Савчак А.В.
Провадження № 22-ц/783/21/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді: Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Монастирецького Д.І.,

секретаря: Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 30 травня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Комунальне підприємство "Перемишлянитеплоенерго", Міське комунальне підприємство "Комунальник", Перемишлянська міська рада, про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої затопленням квартири,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Комунальне підприємство "Перемишлянитеплоенерго", Міське комунальне підприємство "Комунальник", Перемишлянська міська рада, про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої затопленням квартири задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 матеріальні збитки, завдані залиттям квартири АДРЕСА_1 у розмірі - 8 220 грн. 00 копійок на користь ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (по 2740 грн.00 копійок на користь кожного з позивачів).

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 моральні збитки, завдані залиттям квартири АДРЕСА_1 у таких розмірах: на користь ОСОБА_3 - 1500 грн. 00 коп.; на користь ОСОБА_2 - 1000 грн. 00 коп.; на користь ОСОБА_4 - 1000 грн. 00 коп.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі посилаються на порушення судом норм матеріального права, при неповно зясованих обставинах справи. Вказують, що висновки суду про недоведеність вини відповідачів у залитті квартири , що мало місце в січні 2006 року є необгунтованими, оскільки в акті від 24.03.2006 року встановлено, що таке залиття відбулось саме з вини ОСОБА_7, проте жодних доказів на спростування даних обставин, викладених в акті відповідачі не надали. Просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_5 не зявився, згідно свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Перемишлянського РУЮ у Львівській області останній помер 22 грудня 2013 року.

Інші сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, в судове засідання не зявились. Причин неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності(а.с.42-48)

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до п.18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою КМ України від 08.10.1992 року №572, власники квартир, наймачі та орендарі зобов'язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримуватись правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємств по обслуговуванню житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідачів покладено обовязок доведення відсутності їх вини в завданні шкоди позивачу.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630) станом на 2006 рік до обов'язків Виконавця (суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг), зокрема віднесено: «проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акта».

Відповідно до цих Правил, на споживача покладаються обов'язки лише щодо: оплати послуг; забезпечення доступу до мережі представника виконавця; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; забезпечення цілісності квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_2. Відповідачі проживають та зареєстровані у квартирі №5, що знаходиться поверхом вище у цьому ж будинку

Актом перевірки від 24.03.2006 року встановлено факт затоплення, що місце у січні 2006 року. Причиною такого затоплення стало розмерзання батарей системи центрального опалення.

Згідно згаданих вище Правил централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання (п.2). Послуги з централізованого опалення повинні відповідати - нормативній температурі повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу) (п.6).

Оскільки, вини відповідачів в тому, що батареї центрального опалення замерзли не має, - тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідачі не можуть відповідати за затоплення, яке мало місце в січні 2006 року, зафіксоване в акті від 24.03.2006 року.

Доводи апеляційної скарги щодо не зазначення в акті від 24.03.20106 року про інші, крім паркетного покриття, пошкодження майна не спростовують правильних висновків суду, оскільки вірно оцінений судом в сукупності з іншими обставинами та доказами у справі.

Посилання апелянтів на те, що районний суд не зясував усіх обставин справи, зокрема, судом першої інстанції не наведено жодного доказу про відсутність вини відповідачів у залитті квартири, що мало місце у січні 2006 року є безпідставними та спростовуються вищенаведеним, оскільки для встановлення даного факту необхідна сукупність таких обовязкових умов як: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв»язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди, - для покладення, відповідно до статі 1166 ЦК України, відповідальності на заподіювачів майнової шкоди, у тому числі в результаті їх бездіяльності, яка не доведена ні в суді першої, ні апеляційної інстанцій.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі подали кошторис на ремонт квартири від 15.09.2011 року (стор.35-48 Т.2), відповідно до якого вартість такого ремонту (на момент складання кошторису) складала 16 439,00 грн. (стор.43 Т.2).

Відтак, враховуючи, що підставою для стягнення даних коштів є заподіяння шкоди у січні 2006 року (акт від 24.03.2006 року) та жовтні 2006 року (акт від 19.10.2006 року), а вина відповідачів у залитті квартири позивачів у січні 2006 року не доведена, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з відповідачів лише половини суми.

При цьому судом також встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідачів позивачам також спричинено і моральну шкоду, яка виражена у заподіянні таким душевних страждань, пережиттям негативних емоцій внаслідок пошкодження майна, конфлікту з відповідачами та відновлення пошкодженого майна, порушенням звичайного способу життя. З врахуванням вищенаведеного судом правильно визначено розмір морального відшкодування.

Колегія суддів вважає, що безпідставними твердження апелянтів про те, що суд не дав належної оцінки усім доказам по справі, так як оцінюючи зібрані по справі докази, суд дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення, тому підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 30 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_8