Справа №585/143/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Євтюшенкова В. І.
Номер провадження 22-ц/788/486/15 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
УХВАЛА

05 березня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Дубровної В. В. , Ільченко О. Ю.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду матеріали позовної заяви за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 січня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Роменської міської ради, Роменської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 січня 2015 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_3, роз'яснено позивачу право звернутися до адміністративного суду.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу судді скасувати, а матеріали позовної заяви направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення ОСОБА_3, яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали позовної заяви колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження на підставі п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту позовних вимог позивача ОСОБА_3 вбачається спір із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його дій та бездіяльності на підставі прийнятого ним рішення, а тому дані вимоги не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства та на підставі ст. 17 КАС України підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Проте з даним висновком судді колегія суддів погодитися не може.

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з врахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ч.1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року).

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Відповідно до п. 7 роз'яснень постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначеності підсудності цивільних справ» земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК , статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

З врахуванням викладеного слід дійти висновку, що реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з фізичними особами у цивільні правовідносини і у таких відносинах держава або територіальна громада є рівним учасником земельних відносин з фізичною особою.

Громадяни у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для задоволення особистих потреб.

Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у них підвідомчі судам цивільного судочинства.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилалась на те, що внаслідок неправомірних дій Роменської міської ради, щодо винесення рішення про відмову у наданні їй дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості), порушені її права, як співвласниці спірної земельної ділянки.

Отже між сторонами існує спір про право, що в свою чергу, виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, висновок судді першої інстанції про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства є необґрунтованим, а тому оскаржувана ухвала відповідно до вимог ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з направлення матеріалів позову до суду першої інстанції на новий розгляд зі стадії відкриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, п. 3 ч. 1 ст. 312, ст. ст. 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 січня 2015 року скасувати, а матеріали позовної заяви направити до суду першої інстанції на новий розгляд зі стадії відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає, так як не перешкоджає подальшому руху позовної заяви.

Головуючий -

Судді -