Справа № 523/2938/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2015 р. . Суворовський районний суд міста Одеси, у складі:

Головуючого судді - Сувертак І.В;.

при секретарі -Мамренко Г.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 24 в місті Одесі

справу за позовом:

ОСОБА_1 до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації та індексації грошових коштів за час затримки та моральної шкоди,

Установив:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації та індексації грошових коштів за час затримки та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що тривалий час працював у Державній судноплавній компанії «Чорноморське морське пароплавство» та був звільнений з посади начальника технічной служби ДСК «ЧМП», за скороченням штату працівників, 08 січня 2014 року. В день звільнення Позивачу не виплатили належні йому кошти, а саме: заборгованість з заробітної плати, компенсацію за невикористану відпуску, вихідну допомогу у розмірі середньомісячного середнього заробітку та додаткову вихідну допомогу за колективним договором.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.06.2014 р. по справі № 523/2290/14-ц, позовну заяву ОСОБА_1 до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство», про стягнення заборгованості по заробітній платні, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, додаткової вихідної допомоги та моральної шкоди, було задоволено, проте це рішення не виконано в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, через пропуск позивачем строку позовної давності.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 тривалий час працював у Державній судноплавній компанії «Чорноморське морське пароплавство» та був звільнений з посади начальника технічной служби ДСК «ЧМП», за скороченням штату працівників, 08 січня 2014 року.

В день звільнення ОСОБА_1 не виплатили належні йому кошти, а саме: заборгованість з заробітної плати (за грудень 2013р. та січень 2014р.), компенсацію за невикористану відпуску, вихідну допомогу у розмірі середньомісячного середнього заробітку та додаткову вихідну допомогу за колективним договором.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.06.2014 р. по справі № 523/2290/14-ц, позовну заяву ОСОБА_1 до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про стягнення заборгованості по заробітній платні,компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, додаткової вихідної допомоги та моральної шкоди було задоволено та стягнуто з ДСК «ЧМП» на його користь невиплачену при звільненні заробітну плату за грудень 2013 року та січень 2014 року в сумі 1584,09 грн., компенсацію за невикористану відпустку - 2818,67 грн., вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку в сумі 3219,80 грн., додаткову вихідну допомогу за колективним договором в сумі 34970,45 грн., а всього 42593,01 грн.

Від стягнення з ДСК «ЧМП» моральної шкоди, ОСОБА_1 відмовився в судовому засіданні.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.06.2014 р. по справі № 523/2290/14-ц не виконано в повному обсязі, тому Позивач у лютому 2015 року звернувся до суду з цим позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації та індексації грошових коштів за час затримки та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Проте спір про стягнення на користь Позивача заробітної плати вже вирішено рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.06.2014 р. по справі № 523/2290/14-ц.

Предметом цього ж спору є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації та індексації грошових коштів за час затримки та моральної шкоди.

Відповідно до пункту 3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України 13 січня 2004 р. та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, встановлено інші виплати, що не належать до фонду оплати праці. Зокрема сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не належить до фонду оплати праці та не є заробітною платою.

Враховуючи вищезазначене, суд погоджується з доводами відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 257 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач був звільнений з ДСК «ЧМП» за скороченням штату працівників 08.01.2014 р. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.06.2014 р. по справі № 523/2290/14-ц, позовну заяву ОСОБА_1 до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про стягнення заборгованості по заробітній платні,компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, додаткової вихідної допомоги та моральної шкоди було задоволено. Проте з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації та індексації грошових коштів за час затримки та моральної шкоди, заподіяною затримкою розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 звернувся в суд лише у лютому 2015 року.

Поважних причин пропуску строку звернення до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди Позивач не навів.

Оскільки згідно зі ст. 233 КЗпП України, строки позовної давності не поширюються тільки на вимоги про стягнення заробітної плати, ОСОБА_1 слід відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодуванні моральної шкоди з підстав пропуску ним строку звернення до суду із цими позовними вимогами.

Керуючись ст.ст. 3,10, 11, 14, 57 - 64, 77, 88, 169, 209, 212-215, 218, 222,294 ЦПК України, ст.ст. 116,117,223,237-1 Кодексу законів про працю України, суд,-

Вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації та індексації грошових коштів за час затримки та моральної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області, через Суворовський районний суд міста Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги, в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя