Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Харитонової Г. Л. , при секретарі Чудіній Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Маріупольської міської Ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

30 жовтня 2014 року позивачі звернулись до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з позовом до Маріупольської міської Ради про визнання права власності, де зазначив, що після смерті їх матері - ОСОБА_3, відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1, яка належала їх матері на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.04.1993 року, зареєстрованого Маріупольським житлово - комунальним підприємством по ремонту і експлуатації житлового фонду Іллічівського району м. Маріуполя, за № 2501. Інших спадкоємців, окрім них, які згідно ст. 1241 ЦК України мають право на обов'язкову частку у спадщині не має. За життя їх матір»ю був складений заповіт, відповідно до якого вона заповіла квартиру АДРЕСА_1 своїм донькам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Між тим, 17.10.2014 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з тим, що у спадкоємця відсутні документи, оформлені відповідно до чинного законодавства, що підтверджують належність майна спадкодавцеві. Просили визнати за кожною з них право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті їх матері - ОСОБА_3.

До судового засідання позивачі та їх представник не з'явилися, надали суду заяви, якими підтримали позовні вимоги , просили їх задовольнити та розглянути справу у їх відсутності.

Представник відповідача - Наливай О.С., що діяла на підставі довіреності, до судового засідання не з'явилася, надала заперечення на позов, де зазначила, що позов є безпідставним, та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки вважає, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_3 не виникло, отже ніякого переходу прав від спадкоємця до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не може бути. До позовної заяви додана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.10.2014 року, з якої не вбачається після кого саме звернулися ОСОБА_1, ОСОБА_2, та на яке саме майно вони претендують в порядку спадкування. Просила відмовити у задоволенні позову та розглянути справу у її відсутності. ( а.с. 44).

У зв'язку з неявкою сторін та у відповідності до ст.. 197 ЦПК України , фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_3, яка є матір'ю позивачок. На день її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно . Заповітом від 27 серпня 1993 року , померла заповідала належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 своїм донькам - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Цей заповіт спадкодавцем не скасовано та не змінено станом на день смерті. Після смерті матері , 18 березня 2014 року, позивачки звернулися до нотаріальної контори за заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але постановою приватного нотаріуса Маріупольского міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 17.10.2014 р. їм було відмовлено за тих підстав, що у спадкоємця відсутні документи, оформлені відповідно до чинного законодавства, що підтверджують належність майна спадкодавцеві. З зв'язку з вищезазначеним позивачки звернулися до суду з позовом про визнання за ними права власності в порядку спадкування. ( а.с.12,14,15,16,17-18).

Ст.1218 ЦК України встановлено,що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі , на квартиру, житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Згідно п.4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року( надалі - Інструкція від 31.01.1966 р.) , яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачено обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ.

Судом встановлено,що згідно свідоцтва про право власності, виданого на підставі розпорядження № 2501 від 16.04.1993 року , державне підприємство з ремонту та експлуатації житлового фонду «Житловик» підтверджує, що ОСОБА_3 є власником квартири, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 та це зареєстровано у реєстраційній книзі за № 2501.( а.с.19).

Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі, на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до п 4 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-1У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Таким чином, судом встановлено,що право власності ОСОБА_3 за її життя було визнане державним органом та зареєстровано у відповідності до вимог законодавства,що діяло на час отримання права власності, тобто у спадкодавця - ОСОБА_3 виникло право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та це право, у відповідності до положень ст.. 1218 ЦК України має перейти до її спадкоємців.

Представник відповідача,заперечуючи проти позову, не спростував вищенаведене.

Згідно із свідоцтвом про смерть, виданим Іллічівським відділом ДРАЦС Маріупольського МУЮ у Донецькій області, актовий запис № 1176, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.( а.с.12).

Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 на підставі ст. 1234 ЦК України використала своє право на заповіт, і згідно ст. 1235 ЦК України призначила спадкоємцями свого майна позивачів. Вказаний заповіт не змінювався та не скасовувався. ( а.с.17).

Інших спадкоємців, окрім ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які згідно ст. 1241 ЦК України мають право на обов'язкову частку у спадщині не має що вбачається зі спадкової справи № 21/2014 щодо померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 ( а.с. 70-92).

Між тим, 17.10.2014 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з тим, що у спадкоємця відсутні документи, оформлені відповідно до чинного законодавства, що підтверджують належність майна спадкодавцеві. Звертаючись до суду, позивачі просили визнати за ними право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування.( а.с.93).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню та за ними слід визнати право власності в порядку спадкування по 1/2 частини квартири ,що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , також судом встановлено, що права інших осіб при цьому не порушуються.

Згідно до норми ст. 392 ЦК України , вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню та за ними слід визнати право власності в порядку спадкування на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 за кожною з них, а також судом встановлено, що права інших осіб при цьому не порушуються.

Керуючись ст.ст. 10, 57, 130, 60, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, ст. ст. 1218, 1261 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Маріупольської міської Ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 1 / 2 частку квартири АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 1 / 2 частку квартири АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Г. Л. Харитонова