АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В., при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відшкодування, у зв'язку з оплатою житлово-комунальних послуг та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року,

встановила:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року названий позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 171 грн. 54 коп. понесених витрат по оплаті житлово-комунальних послуг.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення вартості житлово-комунальних послуг, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримала.

Представник ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач самостійно оплачувала спожиті житлово-комунальні послуги, а відповідач участі в їх оплаті не приймав, тому позивач має право на компенсацію половини понесених витрат за рахунок відповідача.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 12).

Відповідно до довідки форми № 3 в даній квартирі зареєстровано три особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.14).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 зазначила, що відповідач проживає в квартирі, користується житлово-комунальними послугами, однак лише вона самостійно утримує квартиру з 01.04.2013 року. Таким чином, на її користь підлягає стягненню з відповідача половина понесених витрат на житлово-комунальні послуги за період з 01.04.2013 року по 01.02.2014 року.

Положенням ч. 1 ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Згідно з ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував зазначені вимоги закону, та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача половини витрат понесених нею з відповідача, який зареєстрований у квартирі разом з позивачем, користується усіма житлово-комунальними послугами, одна участі в їх оплаті не приймає.

Доводи апеляційної скарги про те, що грошові кошти позивачу на утримання квартири передавала безпосередньо матір відповідача, колегія суддів оцінює критично, оскільки вони не підтверджені належними доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач також приймає участь в оплаті житлово-комунальних послу, колегія суддів відхиляє, оскільки надані квитанції не стосуються періоду, про який заявлені позовні вимоги.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 22 грудня 2014 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Болотов Є.В.

Судді: Білич І.М.

Поліщук Н.В.