АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

при секретарі Лук»янишиній М.В.

з участю сторін: представника позивача -ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, інтереси якої за дорученням представляє ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником 1/2 частини права власності на житловий будинок АДРЕСА_1. В серпні 2014 року їй стало відомо, що на підставі договору дарування від 02.07.2014 року відповідачем ОСОБА_2 набута у власність інша 1/2 частини права власності вказаного житлового будинку. Вважає даний договір недійсним, у зв'язку з його невідповідністю вимогам Цивільного та Земельного кодексів України, оскільки

__________________________________________________________________________

№ 22ц/794/212/ 2015 р. Головуючий у І інстанції: Цуркан В.В.

Категорія: 59 Суддя-доповідач: Владичан А.І.

згідно з вимогами ст.120 ЗК України та ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщенні, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). При цьому розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирного). Оспорюваний договір такі умови не містить, тому на думку позивача він не відповідає вимогам ч.1 ст.203 ЦК України.

Тому просить визнати недійним договір дарування 1/2 ідеальної частки житлового будинку АДРЕСА_1, укладеного 02.07.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та застосувати наслідки недійсності правочину, а саме скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 1/2 частку права власності на вказаний будинок.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями ОСОБА_4, інтереси якої за дорученням представляє ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2014 року, є незаконними, та необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, не доведено обставин, які суд вважав встановленими, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції в своєму рішенні навів неправдиві дані щодо ненадання позивачем доказів про порушення свого права, оскільки суду були представлені дані докази в частині намагання з боку відповідачів шляхом укладення оспорюваного договору дарування встановити права на землю, за умови, що відповідачі на момент вчинення даного договору ніяких прав на дану земельну ділянку не мали.

Крім того вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки всім доводам позовної заяви, суд прийняв як належне посилання третьої особи на Методичні рекомендації щодо застосування нотаріусами деяких положень цивільного та земельного законодавства при посвідченні правочинів, однак дані рекомендації носять лише інформаційний характер і не є обов'язковим для виконання. Зазначає, що вказані методичні рекомендації є неактуальними і не можуть бути застосовані, оскільки в них міститься посилання на п.5 ст.5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якого не існує з 04.07.2012 року. Просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4, інтереси якої за дорученням представляє ОСОБА_1 підлягає відхиленню, враховуючи наступне.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, відповідно до рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області суду від 09.03.2010 року позивачка ОСОБА_4, є власником 1/2 ідеальної часки будинковолодіння АДРЕСА_1, а також згідно з цим рішенням позивачка визнана власником 1/2 ідеальної частки земельної ділянки кадастровий №:01:003:0256, площею 0,1902га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, яка розташована у с. Молодія Глибоцького району Чернівецької області.

Право власності на іншу 1/2 ідеальну частку будинковолодіння АДРЕСА_1 належала відповідачу ОСОБА_5. Згідно договору дарування від 02.07.2014 року, який зареєстрований в реєстрі за №3470, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_6, ОСОБА_5 (дарувальник) передала у власність ОСОБА_2 (обдарованого) майно, а саме 1/2 ідеальну частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначала те, що всупереч вимогам ст.ст.120,125 Земельного кодексу України та ст.377 ЦК України відповідачами укладено договір дарування нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, яка відповідачу ОСОБА_5 не належить на праві землекористувача, а оспорюваний договір дарування не містить істотні умови, оскільки в ньому не зазначено, ні розміру, ні кадастрового номеру земельної ділянки, тому на думку позивача, вказаним правочином фактично було здійснено розпорядження земельною ділянкою у складі нерухомого майна без належних на те підстав.

Однак з таким посиланням апелянта, колегія суддів погодить не може враховуючи наступне.

Так, за змістом частини другої статті 377 ЦК України та частини шостої статті 120 ЗК України кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Таким чином, у договорі дарування будинку (будівлі, споруди) повинен позначатись кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду.

Разом із тим відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів про те, що його право порушено внаслідок укладення договору дарування 1/2 ідеальної частки домоволодіння, тому правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Як установлено судом, підставою для визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, позивач, зазначив недодержання під час його укладення вимог частини шостої статті 120 ЗК України та частини другої статті 377 ЦК України, а саме незазначення кадастрового номера земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами.

Виходячи з вимог ч.6 ст.120 ЗК України та ч.2 ст.377 ЦК України кадастровий номер земельної ділянки є істотною умовою лише того договору, який передбачає перехід права на земельну ділянку. Такими, зокрема, є договори, за якими до набувача переходить право власності на житлові будинки, будівлі та споруди. Проте договори щодо переходу права власності на частку у праві спільної часткової власності можуть не передбачати переходу права на земельну ділянку, а тому вносити до такого договору відомості стосовно земельної ділянки не обов'язково.

Крім того, нормами чинного законодавства України не передбачено заборони відчуження нерухомого майна, а тим паче його частки, без відведення земельної ділянки на якій воно розміщене.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що дарувальник не є власником спірної земельної ділянки, а також те, що кадастровий номер земельній ділянці присвоєний не був, а також не встановив порушення законних прав позивача у зв'язку із відсутністю в договорі дарування умови щодо кадастрового номера земельної ділянки, з урахуванням тієї обставини, що вказана істотна умова не впливає на права та інтереси позивача.

Відсутність вказаних істотних умов, не впливає на права та інтереси позивача, тому суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення його позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, інтереси якої за дорученням представляє ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2014 року, відхилити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2014 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: