АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-1470/11 Номер провадження 22-ц/786/899/15Головуючий у 1-й інстанції Троцька А.І. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Бутенко С.Б.., Прядкіної О.В.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за окремими апеляційними скаргами ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2015 року та на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2015 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову

по справі за позовом ОСОБА_4 яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 та неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7, прокурора Октябрського району м. Полтави до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9, приватного підприємства "Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", за участю третіх осіб Полтавського міського управління юстиції Полтавської області в особі реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_10 про визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, у якому просили скасувати рішення державного реєстратора Приватного підприємства - ПБТІ «Інвентаризатор» про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_11, а саме на: квартиру АДРЕСА_1, визнати договір дарування вказаної квартири недійсним з моменту укладення, тобто з 19 травня 2010 року;зобов'язати ОСОБА_3 повернути позивачам нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та скасувати рішення державного реєстратора ПП «ПБТІ«Інвентаризатор» про державну реєстрацію права власності на цю квартиру, а також стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2015 року вказаний позов задоволено частково.

Визнано договір дарування квартири АДРЕСА_1 укладений 19.05.2010 року між ОСОБА_8 яка діяла від імені ОСОБА_11 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_12 зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 251 в державному реєстрі правочинів за № 3943358 - недійсним.

Зобов'язано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_4 яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 та неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7квартиру АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову застосованого ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 30.08.2010 року по даній цивільній справі відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням та ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржив їх в апеляційному порядку.

В апеляційних скаргах, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, а також просив скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою зняти арешт на спірну квартиру.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, підстав для задоволення скарг не вбачає виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення та ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення та ухвали без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11.10.2012 року встановлено, і вказана обставина, відповідно до ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню, що ОСОБА_13 будучи власником квартири АДРЕСА_1 30.05.2006 року заповіла ОСОБА_14 все своє майно. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_13 померла.

Після її смерті до Першої Полтавської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом 11.07.2006 року звернулася ОСОБА_11 як спадкоємиця четвертої черги, та 29.08.2006 року ОСОБА_14 як спадкоємець за заповітом.

15 грудня 2009 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтави змінено черговість отримання права на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_11 спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_13. Визнано заповіт від 30 травня 2006 року реєстр. № 2-757 Першої Полтавської державної нотаріальної контори м. Полтави на ім'я ОСОБА_14 недійсним. Визнано за ОСОБА_11 право власності на квартиру АДРЕСА_1 після спадкодавця ОСОБА_13.

19 травня 2010 року ОСОБА_11, від імені якої діяла ОСОБА_8, подарувала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 75,0 кв. м., житловою площею 52.5 кв м. В договорі зазначено, що квартира належить ОСОБА_11 на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25.12.2009 року.

Також, з матеріалів справи слідує, що ухвалою Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року задоволено касаційні скарги ОСОБА_14 та першого заступника прокурора Полтавської області та скасовано рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25.12.2009 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 28.04.2010 року, а справу направлено на новий судовий розгляд.

Під час нового розгляду рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11 жовтня 2012 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 09.11. 2013 року та ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02.04.2014 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_11

Відповідно до ст.. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Статтею 210 ЦК України встановлено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно ст.. 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Нормами ст.. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно з ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

За змістом ст. 388 ЦК України добросовісним вважається придбання майна не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Задовольняючи позов в частині визнання недійсним договору дарування та витребування майна, місцевий суд виходив з того, оскільки рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15.12.2009 року, яке стало підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_11 та в подальшому оформлення договору дарування на даний час скасоване, в задоволенні позовних вимог щодо зміни черговості, визнання заповіту недійсним відмовлено, тому у ОСОБА_11 відсутні законні підстави для розпорядження квартирою, так як вона не набула права власності на неї.

Такий висновок місцевого суду узгоджується з правовою позицією викладеною в Постанові Верховного Суду України від 11 червня 2014 року № 6-52цс14 де зазначено, що за змістом ст. 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Крім цього відповідно до даної постанови, важливою умовою звернення з віндикаційним позовом на підставі ст. 388 ЦК України є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин.

Разом з тим вирішуючи питання щодо скасування державної реєстрації, суд першої інстанції, вірно зазначив, що на даний час відсутні данні про наявність спору між сторонами щодо скасування державної реєстрації та внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а відтак позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Такий висновок місцевого суду зроблений на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому підстав для її задоволення немає.

Окрім того, в лютому 2015 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову, застосованого ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 30.08.2010 року про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що рішення по даній справі хоч і прийнято, однак на час розгляду клопотання не набрало законної сили та оскаржується в апеляційному порядку.

Пунктом 10 постанови пленуму Верховного суду України « Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9 передбачено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку відмовляючи в задоволенні клопотання позивача щодо скасування забезпечення позову та не вбачає правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування оскаржуваного рішення та ухвали судовою колегією не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1, п.1 ч.2 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст. ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2015 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Бутенко С.Б. /підпис/ Прядкіна О.В.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ______________ Панченко О.О.