Справа 206/5562/15-ц
Провадження 2/206/1483/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"30" листопада 2015 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухорукова А.О.,

при секретарі Пучковій О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Самарський районний відділ м. Дніпропетровська Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и в:

05 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та про зняття її з реєстраційного обліку в квартирі.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору дарування від 13 жовтня 1988 року посвідченого державним нотаріусом Восьмої державної дніпропетровської нотаріальній контори ОСОБА_3 йому належить на праві приватної власності належить домоволодіння №113 по вул. Домодєдовська у м. Дніпропетровську. У 2004 році його донька ОСОБА_2 зареєструвала місце свого проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. В період з 2004 року по теперішній час ОСОБА_2 не вселялася в домоволодіння і не проживала в ньому, оскільки вона проживає разом з своїм чоловіком за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 не проживає у спірному домоволодінні та не сплачує комунальні послуги з моменту реєстрації, цим суттєво порушує його права, як власника домоволодіння, оскільки він вимушений сплачувати комунальні послуги за ОСОБА_2В, а також реєстрація ОСОБА_2 позбавляє його права скористатися субсидією, гарантованою державою.

На підставі викладеного просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування домоволодінням № 113 по вул. Домодєдовська у м. Дніпропетровську та зняти її з реєстраційного обліку (а.с.2-3).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити позов.

Відповідач в судове засідання на слухання по справі не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та ухвалити по справі заочне рішення.

Вислухавши доводи та пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 13.10.1998 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 жилий будинок № 113 по вул. Домодєдовська у м. Дніпропетровську, що підтверджується договором дарування, посвідчений державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 (а.с.11-12).

Згідно домової книги та довідки територіальної ради самоорганізації житлового масиву Чаплі №415 від 01.10.2015 року, в домоволодінні № 113 по вул. Домодєдовська у м. Дніпропетровську зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2, однак ОСОБА_2 не проживає у вищевказаному домоволодінні з 2004 року (а.с.4-10).

ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, але вона не проживала та на теперішній час не проживає, що підтверджується актами від 05.10.2015 року складеним ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а.с.15-16).

Аналізуючи спірні правовідносини, співставляючи їх із здобутими в судовому засіданні доказами суд доходить наступного:

У відповідності до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника;

судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення

права власності на житлове приміщення або права користування

житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно

відсутньою або оголошення її померлою;

В силу ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло.

У відповідності до ст. 310 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Так, згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном.

Тобто в розумінні ст.ст. 316, 321, 391 ЦК України, позивачі ОСОБА_10 є власником квартири АДРЕСА_2, наділений правом володіння, користування та розпорядження цією квартирою.

У відповідності до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 в домоволодінні №113 по вул. Домодєдовська у м. Дніпропетровську не мешкає понад десять років, що перевищує строки встановлені ст. 405 ЦК України, жодних домовленостей про її тимчасову відсутність не встановлено, а отже вона не проживає у домоволодінні без поважних причин.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що реєстрація ОСОБА_2 в домоволодінні носить формальний характер, вимоги позивачі підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 316, 317, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 156 ЖК Української РСР, ст. ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-61, 88, 169, 208, 209, 212 215, 218, 224 225 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право на користування домоволодінням № 113 по вул. Домодєдовська у м. Дніпропетровську.

Зняти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 з реєстраційного обліку в домоволодінні № 113 по вул. Домодєдовська у м. Дніпропетровську.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 487,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков