Справа № 530/190/15-ц
Номер провадження 2/530/170/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Должко С.Р., при секретарі Кравченко М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Зінькові справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Зіньківського районного суду Полтавської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання.

Позивачка просить стягти з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_3, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісяця, починаючи стягнення з дня подачі заяви і до закінчення навчання.

Відповідач, ОСОБА_2, визнав позовні вимоги повністю, і суду пояснив, що він готовий і надалі сплачувати аліменти на утримання доньки згідно закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги і вони знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, суд приймає вказане визнання позову, оскільки такі дії відповідача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає, що вказані позовні вимоги є цілком доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у вказаному обсязі.

Заслухавши позивача, яка підтримала свої вимоги і просить стягти аліменти, заслухавши відповідача, який визнав позовні вимоги та дослідивши наявні матеріали справи, суд знаходить, що заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи, ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами було розірвано 04 березня 1999 року, актовий запис № 17 (а.с.7).

Від шлюбу вони мають доньку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

На даний час ОСОБА_3 навчається на другому курсі Полтавського юридичного інституту національного юридичного університету ім.Я.Мудрого (а.с.11). Навчається за кошти юридичних та фізичних осіб. Проживає в гуртожитку за який також сплачує кошти (а.с.12).

Строк закінчення навчання 30 червня 2017 року.

Після виповнення доньці повноліття сторони не узгодили питання про сплату аліментів відповідачем.

Відповідач, ОСОБА_2, визнав позовні вимоги повністю і дав згоду сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі ? частини свого заробітку.

Згідно ст.. 199 СК України, вказано, якщо повнолітні дочка (син), продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст.. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку ( доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, визначених ст.. 182 СК України.

У зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

На основі викладеного та керуючись ст. ст.182, 199, 200 СК України, ст. ст. 3,10,15, 30, 57- 61, 88, 212-221 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання - задовольнити.

Стягти з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця с.Шилівка, Зіньківського району, Полтавської області, проживаючого без реєстрації АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1, не працює, на користь, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки АДРЕСА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі ? частини заробітку щомісячно, починаючи з 06.02.2015 року і до закінчення навчання 30.06.2017 року, але не довше ніж до досягення нею 23-річного віку.

Стягти з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця с.Шилівка, Зіньківського району, Полтавської області, проживаючого без реєстрації АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, не працює- 234 грн. 60 коп. судового збору на користь держави.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області С.Р.Должко