Справа № 192/1828/14
Провадження № 2/192/22/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 лютого 2015 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого - судді Омелюх В.М.
при секретарі - Короті Л.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Солоне цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором.
На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 29 липня 2008 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Солонянське відділення №3002 та фізичною особою ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №2239/1 про надання останній кредиту на споживчі цілі в сумі 20 000 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 30% річних та строком повернення кредиту до 28 липня 2011 року, відповідно до п.1.1 якого позивач передав відповідачеві грошові кошти, а відповідач згідно п.п.3.3.1, 3.3.2 зобов'язався належним чином виконати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та повернути кредит, а також своєчасно сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі на умовах та в строки, визначені договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань сплатити штрафні санкції та відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов'язаннях, що випливають з даного договору.
Пунктом 7.8. кредитного договору сторони домовилися про збільшення відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України строків позовної давності до трьох років для всіх грошових зобов'язань позичальника, в тому числі щодо повернення суми кредиту, процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів та пені, які передбачені кредитним договором, який набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами.
Відповідачем ОСОБА_4 як позичальником несвоєчасно та не у повному обсязі виконувались взяті зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 14 липня 2014 року виникла заборгованість в загальній сумі 43 143 гривні 70 копійок, яка складається з заборгованості за простроченим основним боргом за кредитом - в сумі 18 888 гривень 00 копійок, прострочених та не сплачених відсотків - в сумі 1 103 гривні 75 копійок, комісії за супроводження кредиту - в сумі 108 гривень 00 копійок, нарахованої згідно п.5.2 кредитного договору пені за порушення строків платежів основного боргу - в сумі 14 490 гривень 87 копійок, пені за порушення строків погашення відсотків - в сумі 3 885 гривень 24 копійки, пені за порушення строків погашення комісії за супроводження кредиту - в сумі 82 гривні 86 копійок, а також нарахованих 3% річних за несвоєчасну сплату основного боргу - в сумі 1731 гривня 02 копійки, 3% річних за несвоєчасну сплату процентів - в сумі 486 гривень 02 копійки, 3% річних за несвоєчасну сплату комісії за супроводження кредиту - в сумі 9 гривень 87 копійок, а також втрат від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати основного боргу - у сумі 2024 гривні 15 копійок, втрат від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати процентів - в сумі 322 гривні 39 копійок, втрат від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати комісії за супроводження кредиту - в сумі 11 гривень 54 копійки.
Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечувалося договором поруки №1 та №2 від 29 липня 2008 року, укладеними між банком та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за якими поручитель відповідає по зобов'язаннях за кредитним договором в тому ж обсязі, що і боржник, а поручителям, як і позичальнику банком 25 березня та 29 жовтня 2013 року, 28 квітня 2014 року направлялися вимоги про погашення існуючої заборгованості, які залишилися без задоволення, у зв'язку з чим банк змушений звернутися до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості з боржника та його поручителів, оскільки відповідачі не виконали взятих на себе зобов'язань по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування ними.
Представник позивача ПАТ "Державний ощадний банк України", який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.122), у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, згідно якої просив здійснювати розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримали, а в разі неявки відповідачів не заперечували проти заочного розгляду справи (а.с.87,136).
Відповідач ОСОБА_1, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки (а.с.125,128), в судове засідання повторно не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, як не надала і заперечень проти позову та доказів, які їх обґрунтовують.
Відповідач ОСОБА_2., яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки (а.с.124,129), в судове засідання повторно не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, як не надала і заперечень проти позову та доказів, які їх обґрунтовують.
Відповідач ОСОБА_3, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи шляхом направлення як судової повістки (а.с.123,130-134), так і шляхом опублікування оголошення в пресі (а.с.135), в судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, як не надала і заперечень проти позову та доказів, які їх обґрунтовують.
У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч. 2 ст.197, ст. 224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою представника позивача в порядку заочного провадження на підставі доказів, які маються у справі.
Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.
Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобов'язання є кредитний договір, укладений між сторонами відповідно до вимог ст.1054 ЦК України, який відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим до виконання сторонами.
Згідно ст.610, ст.611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки.
Судом встановлено, що 29 липня 2008 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Солонянське відділення №3002 та фізичною особою ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №2239/1 про надання останній кредиту на споживчі цілі в сумі 20 000 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 30% річних строком на 36 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 28 липня 2011 року (а.с.16-18).
Відповідно до п.1.1 договору банк як позикодавець зобов'язався передати позичальникові ОСОБА_1 грошові кошти, а відповідач згідно п.п.3.3.1, 3.3.2 зобов'язався належним чином виконати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та повернути кредит, а також своєчасно сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі на умовах та в строки, визначені договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань сплатити штрафні санкції та відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов'язаннях, що випливають з даного договору.
За умовами даного договору (п.1.6) погашення кредиту здійснюється рівними частинами в сумі 555 гривень 00 копійок до 25 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків відкритих в ВАТ "Ощадбанк", останнє погашення здійснюється не пізніше 28 липня 2011 року, а згідно п.2.2 договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором.
За порушення взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та сплати процентів позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,07% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п. 5.2), а згідно п. 7.8 договору, сторони домовилися про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України до трьох років для всіх грошових зобов'язань позичальника в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені, що не суперечить вимогам ст.257 ЦК України, відповідно до якої загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно положень п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю, в тому числі позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), при цьому відповідно до ст.259 ЦК України встановлена законом позовна давність може бути збільшена за домовленістю сторін.
Виконання позичальником ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором забезпечувалося договорами поруки №1 та №2 від 29 липня 2008 року, укладеними між банком та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за якими поручитель відповідає по зобов'язаннях за кредитним договором в тому ж обсязі, що і боржник (а.с.19,20), а обов'язок у поручителя виконати за кредитним договором зобов'язання за позичальника настає після отримання поручителем повідомлення банку згідно п.п.2.4,2.5,6.1 за кожним з договорів поруки.
Судом встановлено, що банк як позикодавець належним чином виконав умови кредитного договору та надав відповідачу ОСОБА_1 як позичальнику кредит в сумі 20 000 гривень, що підтверджується заявою на видачу готівки від 29 липня 2008 року (а.с.21), а відповідач порушував умови кредитного договору та не виконував належним чином зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користуванням ним, у зв'язку з чим позивачем на його адресу було направлено вимогу про повернення кредиту від 25 березня 2013 року (а.с.24), яка вручена згідно поштового повідомлення 27 березня 2013 року (а.с.25), 29 жовтня 2013 року (а.с.27), яка вручена згідно поштового повідомлення 31 жовтня 2013 року (а.с.30) та 28 квітня 2014 року (а.с.31), яка повернулася на адресу банку з відміткою "за закінченням строку зберігання" (а.с.33).
Аналогічні вимоги банком направлялись і поручителям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.22,23,25,26,28-32,33).
Відповідач ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 20 000 гривень, але в порушення умов договору не виконав взяті на себе грошові зобов'язання та не виплатив в повному обсязі та у встановлені кредитним договором строки суму кредиту, відсотки та інші передбачені договором платежі, що свідчить про істотне порушення ним в односторонньому порядку умов укладеної угоди, внаслідок чого за розрахунком позивача (а.с.9-115) станом на 14 липня 2014 року виникла заборгованість в загальній сумі 43 143 гривні 70 копійок, яка складається з заборгованості за простроченим основним боргом за кредитом - в сумі 18 888 гривень 00 копійок, прострочених та не сплачених відсотків - в сумі 1 103 гривні 75 копійок, комісії за супроводження кредиту - в сумі 108 гривень 00 копійок, нарахованої згідно п.5.2 кредитного договору пені за порушення строків платежів основного боргу - в сумі 14 490 гривень 87 копійок, пені за порушення строків погашення відсотків - в сумі 3 885 гривень 24 копійки, пені за порушення строків погашення комісії за супроводження кредиту - в сумі 82 гривні 86 копійок, а також нарахованих 3% річних за несвоєчасну сплату основного боргу - в сумі 1731 гривня 02 копійки, 3% річних за несвоєчасну сплату процентів - в сумі 486 гривень 02 копійки, 3% річних за несвоєчасну сплату комісії за супроводження кредиту - в сумі 9 гривень 87 копійок, а також втрат від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати основного боргу - у сумі 2024 гривні 15 копійок, втрат від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати процентів - в сумі 322 гривні 39 копійок, втрат від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати комісії за супроводження кредиту - в сумі 11 гривень 54 копійки, що свідчить про порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором та яку суд у відповідності до ст.ст. 610,611,615 ЦК України вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача.
Щодо солідарного стягнення заборгованості за спірним кредитним договором, то суд приходить до наступних висновків, що позов в цій частині позовних вимог не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Виконання умов кредитного договору забезпечувалось порукою фізичних осіб - відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно договорів поруки № 1, № 2 від 29 липня 2008 року (а.с.19,20), за умовами яких поручителі відповідають по зобов'язаннях позичальника за кредитним договором перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, що свідчить про те, що поручителі зобов'язалися перед позивачем відповідати солідарно з позичальником у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язання за кредитним договором № 2239/1 від 29 липня 2008 року протягом встановленого кредитним договором строку виконання зобов'язань позичальником (а.с.19,20).
Положеннями статті 554 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, а у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, а згідно ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників, кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Відповідно до розділу 2 укладених договорів поруки, якщо боржник не в змозі вчасно здійснити черговий платіж у відповідності з кредитним договором, боржник письмово повідомляє про це поручителя та кредитора не пізніш ніж за три дні до моменту настання строку платежу, а після отримання такого повідомлення поручитель має право не пізніше настання строку виконання зобов'язання сплатити кредитору суму боргу шляхом перерахування її на рахунок кредитора. Згідно п. 2.5 договору поруки поручитель зобов'язується протягом п'яти календарних днів з моменту отримання повідомлення кредитора або боржника про прострочення сплати платежу виплатити несплачену боржником суму кредитору, а п. 4.1 договорів поруки передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання за кредитним договором, а також якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя.
Суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в частині позовних вимог до поручителів на підставі того, що ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.
Судом встановлено, що позивач звертався до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як поручителів з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором вперше лише 25 березня 2013 року (а.с.22,23,25,26), а у кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений в п. 1.2 та в п.1.6 - 28 липня 2011 року(а.с.16).
За таких обставин у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання щодо повернення кредиту, починаючи з 28 липня 2011року, протягом наступних шести місяців, проте такий строк позивачем було пропущено та пред'явлено вимогу до поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 лише в 2013 році 25 березня. Крім того, п. 4.1 укладених між сторонами договору поруки №1 та №2 від 29 липня 2008 року (а.с.19,20) передбачено, що порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя, а зазначене свідчить про те, що є визначені законом підстави для відмови в задоволенні позовних вимог в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3
Крім того, в зв'язку з частковим задоволенням позову з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору, який було сплачено позивачем при зверненні з позовом до суду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 267, 526-530, 536, 543, 549-551, 553-559, 572-593, 598, 610-615, 624, 625, 638-654, 1046-1056-1 ЦК України; ст.ст. 10, 11, 57, 60, п.6 ч.3 ст.79, 88, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд
Позов публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" витрати по сплаті судового збору в сумі 431 (чотириста тридцять одна) гривня 44 копійки.
В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 як поручителів про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, а строк на апеляційне оскарження рішення суду починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Головуючий: суддя