Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" грудня 2015 р. Справа № 608/1702/15-ц

Номер провадження2/608/682/2015

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі: головуючого суду судді Парфенюка В. І.

з участю секретаря Южди Л.С.

позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу цивільного судочинства за позовом ОСОБА_1 до редакції газети "Голос народу", журналіста газети ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації,--

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з вищезазначеним позовом, в якому вказав, що 14 серпня 2015 року на шпальтах газети Чортківського району «Голос народу» була розміщена стаття під назвою «Біда поодинці не ходить». В даній статті наведені матеріали, які є неправдивими і шкодять його діловій репутації. Такими матеріалами є викладена така інформація: «Пригадуєте у травні місяці ми вже писали про одну із проблем цієї водойми - масову загибель риби, напівзотлілі тіла якої чорними купами «ховалися» в чагарниках навколо. Обміління, зменшення площі водного плеса в декілька разів, пересихання замулених джерел (аж до глибоченних тріщин у поверхні землі, що колись була ставковим дном), заболочення та заростання ставу очеретом й іншою болотною рослинністю... - озвучуємо ще низку негативних явищ, які глибоченько вкорінилися тут, у джуринськослобідківській водоймі й навколо неї. Усе це яскраво характеризує народна мудрість, що гласить: біда поодинці не ходить! Протягом років численні спуски води зі ставу призвели до отаких кричущих наслідків - озеро ледь животіє, струмок, що витікає з нього й несе свої води до річки Джуринки, притокою якої є, висох, криниці на людських обійстях пересохли. А особливо цьогоріч, коли природа виявилася надто скупою на дощі.......до якої економічної катастрофи доведено найбільший в районі став (близько 70 га водного дзеркала!), як він знищений і перетворений у калабаню внаслідок безгосподарності орендаря ОСОБА_1..., ....і всього за 2 тис. грн. оренди.»

Такі відомості, повідомлені в статті є недостовірними, принижують честь, гідність і ділову репутацію мене, як громадянина та підприємця, оскільки характер висловлювань в статті створює негативне враження і відношення до позивача як до недбалого господаря, та не професіонального рибовода, наведені цитати зі статті також, є припущеннями, неправдивою інформацією, перекручуванням фактів, що порочить ділову репутацію позивача, як професіонала у своїй сфері, та принижують честь, гідність і ділову репутацію мене, як рибовода, оскільки твердження у статті, що стан в якому на даний момент перебуває став виник внаслідок моєї безгосподарності не відповідає дійсності.

Тому інформація, яка викладена у газеті має бути визнана судом недостовірною та підлягає спростуванню шляхом публікації у цій же газеті, а також в електронній версії газети «Голос Народу» на сайті Чортківської районної ради (chortkivrr.te.ua) тим же способом, що і недостовірна інформація.

Внаслідок розповсюдження неправдивої інформації йому завдана моральна шкода, яка виражається у душевних стражданнях, в зв'язку з протиправною поведінкою по відношенню до нього, душевних стражданнях у зв'язку з приниженням честі, гідності, а також його ділової репутації, компенсація за моральну шкоду він вважає складає 5 000 гривень.

З врахуванням наведеного в позовній заяві позивач просить визнати, що інформація в публікації в Чортківській районній газеті «Голос народу» під назвою «Біда поодинці не ходить», де автор зазначає про його непрофесійність, безгосподарність, та викладає не провірені факти не відповідають дійсності, шкодять його діловій репутації як підприємця рибогосподарської галузі та наносить шкоду його інтересам, а також зобов'язати редакцію Чортківської районної газети «Голос народу» навести спростування надрукованих на шпальтах газети неправдивої інформації шляхом опублікування у цій же газеті та розмістивши в електронній версії газети «Голос народу» на сайті Чортківської районної ради (chortkivrr.te.ua), принести публічні вибачення та стягнути з відповідача компенсацію за моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень.

Під час судового розгляду справи за клопотанням позивача в якості співвідповідача було притягнуто ОСОБА_4

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримують.

Відповідачка ОСОБА_3, яка відповідно до заяви редактора газети від 30 жовтня 2015 року та Статуту редакції газети «Голос народу» водночас представляє і інтереси газети, в судовому засіданні позов не визнає. Пояснила, що в своїй статті вона описала виїзд робочої групи в складі народного депутата ОСОБА_4, спеціалістів районних та обласних установ, голови райдержадміністрації на став с. Слобідка Джуринська Чортківського району, який орендує позивач. В статті викладено думки членів робочої групи, та результати діяльності робочої групи, які були оформлені відповідним протоколом. Зміст статті не зачіпає честь, гідність та ділову репутацію позивача, а тому за таких обставин вона просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 14 серпня 2015 року на сторінках газети «Голос народу» була опублікована стаття відповідачки ОСОБА_3 під назвою «Біда поодинці не ходить», в якій викладено проблемні питання існування ставу в с. Слобідка Джуринська Чортківського району за наслідками його обстеження робочою комісією в складі народного депутата України ОСОБА_4, фахівців обласних та районних організацій, голови райдержадміністрації, виконуючого обовязки сільського голови, громадських активістів.

Обставини, які викладені в статті відповідачки ОСОБА_3, зазначені і в протоколі засідання робочої групи з розгляду звернення народного депутата України ОСОБА_4 щодо протиправних дій оренди ставка в с. Джуринська Слобідка Чортківського району, яка 11 серпня 2015 року провела обстеження вищезазначеного ставка.

Вирішуючи позовні вимоги позивача про захист честі, гідності та ділової репутації суд зазначає, що згідно вимог ст. 275 Цивільного кодексу України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

За змістом ст. 297 Цивільного кодексу України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Разом з тим, відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Однак, згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим ст. 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків, на що також було звернуто увагу Верховним Судом України в п.4 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року.

Також в п. 15 постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Основними принципами інформаційних відносин, згідно ст. 5 Закону «Про інформацію» є відкритість, доступність інформації та свобода її обміну; об'єктивність, вірогідність інформації; повнота і точність інформації.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» свобода слова і вільне вираження у друкованій формі своїх поглядів і переконань гарантуються Конституцією України і відповідно до цього Закону означають право кожного вільно і незалежно шукати, одержувати, фіксувати, зберігати, використовувати та поширювати будь-яку інформацію за допомогою друкованих засобів масової інформації, крім випадків, визначених законом, коли обмеження цього права необхідно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону України «Про інформацію» журналіст має право поширювати підготовлені ним матеріали (фонограми, відеозаписи, письмові тексти тощо) за власним підписом (авторством) або під умовним ім'ям (псевдонімом).

В статті 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», наведені підстави звільнення від відповідальності за публікацію недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права.

Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість.

Стаття 26 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» зазначає про права та обов'язки журналіста редакції, в якій вказано, що здійснюючи свою діяльність на засадах професійної самостійності, журналіст використовує права та виконує обов'язки, передбачені Законом України «Про інформацію» та цим Законом. Журналіст поряд з іншими обов'язками, зобов'язаний подавати для публікації об'єктивну і достовірну інформацію. Цією ж статтею передбачено, що журналіст несе відповідальність в межах чинного законодавства за невиконання обов'язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

При вирішені питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Виходячи із змісту ст. 277 Цивільного кодексу України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецендентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, в справі «Українська прес-група проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 10 Конвенції захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надані. Журналістська свобода передбачає також використання висловлювань, деякою мірою перебільшених або навіть провокаційних. При дотриманні умов параграфа 2 статті 10 Конвенції право вільно передавати інформацію поширюється не лише на «інформацію» та «ідеї», які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства».

У своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції.

Як видно із позовної заяви, позивач не погоджується з оцінкою, наданою його господарській діяльності, зокрема, по утриманню джуринськослобідківського ставка, зазначаючи, що характер виловлювань про його непрофесійність та безгосподарність створює негативне враження і відношення до нього та наносить шкоду його інтересам.

Однак в даному випадку автором статті, в якій також наведена і пряма мова відповідача ОСОБА_4, народного депутата України, є інформацією критичного, сатиричного та алегоричного характеру. Про це свідчить і характер застосованих мовно-стилістичних засобів, зокрема, у висловлюваннях наступного змісту: «озвучуємо ще низку негативних явищ, які глибоченько вкоренилися тут, у джуринськослобідківській водоймі...», «усе це яскраво характеризує народна мудрість, що гласить: біда поодинці не ходить», «кричущі наслідки -- озеро ледь животіє» тощо.

Викладене свідчить про те, що зазначені спірні висловлювання є класичними оціночними судженнями, про що свідчать застосовані мовні засоби. Вони відображають думку авторів, їх оцінку діяльності позивача, а тому не підлягають доведенню їх правдивості та спростуванню.

Разом з тим, суд зазначає, що в жодному разі автором статті щодо позивача не використані образливі слова, а тому межа допустимої критики не була перевищена.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 Цивільного кодексу України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Водночас в статті «Біда поодинці не ходить» викладені і певні фактичні дані, однак в позовній заяві конкретні вимоги про їх спростування позивачем не зазначено, а тому виходячи з положень ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України вони задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень… Докази надаються сторонами та іншими особами, що приймають участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і за якими у сторін та інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір.

Доводи представника позивача про те, що позивач звільнений від обовязку доказування у справах про захист честі, гідності та ділової репутації, суд до уваги не приймає, оскільки вони не ґрунтуються на законі, та як частина 3 ст. 277 Цивільного кодексу України виключена згідно Закону України від 27.03.2014 року. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про доступ до публічної інформації".

В позовній заяві позивач просить також стягнути з відповідачів моральну шкоду в сумі 5 000 гривень, посилаючись на вимоги ст.ст. 23 та 1267 Цивільного кодексу України, хоча наведена остання правова норма не має відношення до вирішення спірного питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, на що звернув увагу Верховний Суд України в п. 5 постанови Пленуму від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Таким чином, лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Проте в позовній заяві та під час судового розгляду позивачем не було надано належних доказів наявності моральної шкоди приниженням честі, гідності та ділової репутації, протиправності дій відповідачів та причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідачів за начебто завданою шкодою.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення моральної шкоди з відповідачів на користь позивача, яка в свою чергу необґрунтована та не підтверджена належними доказами.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

А тому суд не вправі зобовязати редакцію газети «Голос народу» вибачитися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 Цивільного кодексу України.

Судові витрати в справі суд покладає на сторони в тих розмірах, що вони фактично понесли.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 19, 32, 34, 68 Конституції України, ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ч. 1 ст. 2, ст.ст. 26, 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», ст.ст. 5, 25 Закону України «Про інформацію», ст. ст. 15, 23, 269, 270, ч. 1 ст. 271, ст. 275, ч. 1 ст. 277, ст. 1167 Цивільного кодексу України, ст.ст. 6, 10, 11, 58-60, 88, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, п. 4, 5, 15, 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до редакції газети "Голос народу", журналіста газети ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги апеляційному суду Тернопільської області через Чортківський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В. І. Парфенюк