Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді Тітової Т.А.

секретаря Михайловської Т.П.

За участю представника позивача ОСОБА_1

Представника відповідача ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства « Авдіївський завод металевих конструкцій » про стягнення нарахованої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку , інфляційного відшкодування, моральної шкоди ,

В с т а н о в и в :

ОСОБА_3 25 червня 2015 року звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства « Авдіївський завод металевих конструкцій », який уточнив заявою від 12 серпня 2015 року, про стягнення нарахованої і не виплаченої заробітної плати в сумі 14714,37 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку в період з 1 червня 2014 року по 12 серпня 2015 року в сумі 84974,65 грн., не донарахованої заробітної плати за 19 робочих днів у жовтні та листопаді 2014 року в сумі 3694,55 грн., грошової компенсації за невикористані дні щорічної в відпустки в сумі 6429,61 грн., оплати за час простою 8800 грн., компенсації інфляційної втрати в сумі 13384,13 грн., моральної шкоди в розмірі 10000 грн., відшкодування витрат на правову допомогу 4000 грн., а разом суму 145997,30 грн.

Н обґрунтування позовних вимог позивач зазначив , що з 5 липня 1999 року по 8 квітня 2015 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем , працював електромонтером шостого розряду . Звільнився з роботи за власним бажанням на підставі ст.. 38 КУпП.

На кінець грудня 2014 року відповідач заборгував йому заробітну плату в сумі 14714,37 грн. Також в розрахункових листках за жовтень і листопад 2014 року відображено відпрацьованими 24 робочих дня , а фактично він відробив 43 робочих дня , йому не донараховано оплату за 19 робочих днів.

З січня місяця 2015 року по 8 квітня 2015 року у зв»язку з простоєм підприємства йому має бути оплачено за час простою із розрахунку 2/3 тарифної ставки , як становить 3300 грн. На нараховану і не виплачену заробітну плату та компенсацію за дні невикористаної відпустки має бути виплачена компенсація у зв»язку з інфляцією, розрахованою з грудня 2014 року по травень 2015 року.

Затримка у виплаті заробітної плати спричиняє йому і сім»ї моральної шкоди , він не міг матеріально забезпечити сім»ю.

Ним витрачені кошти 4000 грн. на оплату консультації та надання правової допомоги.

Позивач ОСОБА_3 при розгляді справи присутнім не був, направив заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав , посилаючись на вказані в позовній заяві підстави.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов визнав частково в розмірі 20593,02 грн. заборгованості по невиплаченій заробітній платі і оплати за невикористані дні відпустки. В іншій частині позов не визнав і просить його відхилити. Пояснив , що ПАТ « Авдіївський завод металевих конструкцій розташований в м. Авдіївка Донецької області в зоні активних бойових дій і з липня 2014 року перебуває під постійними обстрілами. Оскільки немає вини підприємства у затримці виплати позивачу заробітної плати , а виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку, інфляційних виплат, моральної шкоди можлива в разі встановлення вини , вважає, що відповідач не повинен нести таку відповідальність. Посилається на постанову судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 11 листопада 2015 року , винесену в порядку ст.. 360 -4 ЦПК України,щодо визнання форс- мажорними обставинами висновків Донецької торгово- промислової палати згідно виданих сертифікатів як на правову підставу визнання відсутності вини відповідача у затримці виплати належних сум та інших виплат.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

З обставин справи встановлено, що позивач ОСОБА_3 згідно записам в трудовій книжці БТ-1 № 0707455 працював у ПАТ « АЗМК» електромонтером , звідки звільнився 8 квітня 2015 року за власним бажанням згідно ст.. 38 КУпП.

Згідно довідці відповідача № 1003 від 17 листопада 2015 року заборгованість підприємства перед ОСОБА_3, яка нарахована до виплати після відрахування налогів і зборів, становить 20 593,02 грн. , із яких по заробітній платі 15421,13 грн. і компенсації за невикористану в відпустку 5171,89 грн. Розмір нарахованих до виплати сум також підтверджується розрахунковими листками за листопад - грудень 2014 року, січень - липень 2015 року ( а.с. 32-40).

Вказана заборгованість в сумі 20593,02 грн. підлягає стягненню з відповідача у відповідності до ст.. 116 КЗпП України , якою встановлено, що при звільненні працівника йому провадиться виплата всіх сум,що йому належать.

Таким чином, в цей частині суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_3

Вимоги позивача щодо стягнення заробітної плати за не донараховані 19 робочих днів в жовтні і листопаді 2014 року задоволенню не підлягають, оскільки кількість відпрацьованого часу відображена у розрахункових листках ( а.с. 32-40) , доказів на підтвердження не врахованого відповідачем робочого часу позивачем не надано, і іншого судом не встановлено.

Також не підлягають вимоги позивача про стягнення оплати за час простою.

Статтею 34 ч. 1 КЗпП України визначено, що простій це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Однак таких доказів суду не надано , наказ про початок простою відсутній . Тому підстав для зобов»язання відповідача оплатити час простою не вбачається.

Стосовно позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди і компенсаційної виплати інфляційної втрати суд зазначає наступне.

У відповідності до ст.. 117 ч. 1 КЗпП України відповідальність власника або уповноваженого ним органу за затримку розрахунку при звільненні працівника у вигляді виплати його середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку настає в разі такої невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу.

За приписом ст.. 237 -1 КЗпП України слідує, що відшкодування працівнику моральної шкоди провадиться у разі порушення його законних прав , що мало місце з вини власника або уповноваженого ним органу.

Статтею 34 Закону України « Про оплату праці» встановлено, щокомпенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку , встановленому чинним законодавством .

У відповідності до ст.. 1 Закону України « Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» підставою для компенсації є вина власника або уповноваженого ним органу у порушенні строків виплати.

Згідно наданих відповідачем матеріалів , які містяться у справі ( довідка про обстріл а.с.61-63, акт про пожежу і фотознімки а.с.64-78 ) , ПАТ « АЗМК» , який перебуває в зоні активних бойових дій , має руйнування.

Торгово - промисловою палатою України видані 23 вересня № 3287/05-4 і № 3285 /05-4 сертифікати №№ 601,602 про настання обставин непереборної сили з 20 червня 2014 року для ПАТ « АЗМК».

Верховний Суд України постановою судової палати у цивільний справі від 11 листопада 2015 року , розглянутій в порядку ст.. 355 п. ЦПК України, визнав, що з урахуванням форс- мажорних обставин для суб»єкта господарювання( обставини непереборної сили) , засвідчених торгово- промисловою палатою , немає підстави вважати винною затримку з боку цього суб»єкта у виплаті належних сум.

Суд у відповідності до положень ст.. 360-7 ЦПК України враховує дане рішення Верховного Суду України.

Приймаючи до уваги, що лише вина з боку власника або уповноваженого органу є підставою для покладення на нього відповідальності щодо стягнення інших виплат, на яких наполягає позивач, відсутність вини ПАТ « АЗМК» не дає підстави для покладання на нього такої відповідальності. Суд відмовляє позивачу ОСОБА_3 у позові про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, інфляційної компенсації і моральної шкоди за відсутності вини в відповідача.

Понесені позивачем витрати з надання йому правової допомоги відшкодуванню не підлягають, оскільки надавались не адвокатом, а особою, яка не є спеціалістом в галузі права .

У відповідності до ст.. 88 ч. 3 ЦПК України з відповідача суд стягує судовий збір на користь держави 1218 грн.

На підставі ст.. 116 КЗпП України,керуючись ст. ст.. 10,57,60, 209 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства « Авдіївський завод металевих конструкцій » задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства « Авдіївський завод металевих конструкцій » на користь ОСОБА_3 20593 грн. 02 коп. заборгованості по заробітній платі .

Стягнути з відповідача на користь держави судовий збір 1218 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в апеляційний суд Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Тітова Т.А.

26.11.2015