Дата документу 04.12.2015
Справа № 501/3133/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Смирнова В.В., при секретарі Пращук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іллічівську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа директор ТОВ Іллічівського судноремонтного заводу ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

08 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Іллічівський судоремонтний завод» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. Даний позов позивач мотивує тим, що відповідно договору оренди № 687 від 5 вересня 2003 року Фонд державного майна України передав в строкове платне користування цілісний майновий комплекс Державного підприємства "Іллічівський судоремонтний завод" товариству з обмеженою відповідальністю "ВЕРФ".

Позивач вказує в позові, що пунктом 1.6 договору оренди визначено, що орендар виступає правонаступником усіх прав та обов'язків Державного підприємства "Іллічівський судоремонтний завод". При цьому п.2.2 договору оренди встановлено, що передача Підприємства в оренду не тягне за собою виникнення в Орендаря права власності на Підприємство. Власником підприємства залишається держава, а Орендар користується ним протягом строку оренди на праві повного господарського відання.

Строк дії договору оренди встановлено п.10.1 Договору і він діє з 5 вересня 2003 року до 4 вересня 2013 року, а у відповідності до п. 10.2 Договору він зберігає силу у тому числі і у випадках, коли після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище Орендаря.

Через деякий час, було створено товариство з обмеженою відповідальністю "Іллічівський судоремонтний завод" шляхом реорганізації, приєднання до товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРФ" () Державного підприємства "Іллічівський судоремонтний завод" (). Відповідно до п. 1.2 Статуту товариство з обмеженою відповідальністю "Іллічівський судоремонтний завод" є правонаступником Державного підприємства "Іллічівський судоремонтний завод" по всіх його зобов'язаннях перед третіми особами.

Позивач зазначає в позові, що він розпочав працювати 07.07.1960 року, а у товаристві з обмеженою відповідальністю "Іллічівський судоремонтний завод" з 1 листопада 2002 року, куди був переведений наказом № 5JI. Остання посада, яку він займав це посада головного механіка - заступника начальника енерго-механічного відділу. Наказом директора TOB "Іллічівський судоремонтний завод" № 158-JI від 30 липня 2013 року був звільнений з роботи у зв'язку із скороченням штатів та чисельності працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд:

- визнати пропущений ОСОБА_3 строк на звернення до суду за захистом моїх трудових прав, пропущеним з поважних причин та поновити його, прийнявши поданий позов про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральну шкоду до розгляду;

- поновити ОСОБА_1 на роботі та на посаді головного механіка - заступника начальника енерго-механічного відділу ПАТ "Іллічівський судоремонтний завод";

- стягнути з ПАТ "Іллічівський судоремонтний завод" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 липня 2013 року по день поновлення на роботі;

- зобов'язати ПАТ "Іллічівський судоремонтний завод" відшкодувати ОСОБА_1, моральну шкоду за незаконне звільнення з роботи в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

В судовому засіданні позивач підтримав позові в повному обсязі, просив суд його задовольнити з підстав викладених в позові.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позову, надав письмові заперечення проти позову, просив відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що позивача звільнено (видано трудову книжку) з TOB «ІСРЗ» (теперішнє ПАТ «ІСРЗ», код ЄДРПОУ 3233962) 31.07.2013 р. З цього моменту до подачі ним позовної заяви сплинуло вже майже два роки та наявність підстав вважати вказане звільнення начебто незаконним позивач пов'язує з перебуванням підприємства на той час в процесі приватизації, про який йому донедавна було взагалі невідомо. Представник відповідача зазначав судовому засіданні, що твердження Позивача, що він дізнався про процес приватизації ПАТ «ІСРЗ» лише в травні цього року, а саме після звернення з листом до РВ ФДМ України по Одеській області і отримання від нього відповіді від 29.05.2015 р., не відповідає дійсності та він надає суду неправдиву інформацію.

Перевіривши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Проведення приватизації Державного підприємства "Іллічівський судоремонтний завод", а потім і перетворення TOB "Іллічівський судоремонтний завод" в ПАТ "Іллічівський судоремонтний завод" були не прозорими, інформація з питань приватизації до працівників не доводилась. Позивач у числі інших працівників був позбавлений можливості володіти нею і відповідно своєчасно захистити своє порушене право на працю.

Про приватизацію заводу ОСОБА_1 дізнався у вересні 2014 року із листа, який був йому направлений ПАТ "Іллічівський судоремонтний завод" у якому було запропоновано на пільгових умовах, як колишньому працівнику TOB "Іллічівський судоремонтний завод", придбати акції новоствореного підприємства.

ОСОБА_1 погодився з пропозицією, придбав у 2014 році акції та став акціонером ПАТ "Іллічівський судоремонтний завод". (а.с. 75-78)

Статтею 2 закону України "Про приватизацію державного майна" визначено, що основними принципами приватизації у тому числі є надання громадянам України пріоритетного права на придбання державного майна, надання пільг для придбання державного майна членам трудових колективів підприємств, що приватизуються, забезпечення соціальної захищеності та рівності прав участі громадян України у процесі приватизації. Повного, своєчасного та достовірного інформування громадян про порядок приватизації та відомості про об'єкти приватизації.

Після загальних зборів акціонерів, що відбулись 10 березня 2015 році, ОСОБА_1 із заявою звернувся до керівництва ПАТ "Іллічівський судоремонтний завод" з проханням надати копії документів, на підставі яких було здійснено приватизацію державного підприємства у якому ОСОБА_1 працював так як у нього виник сумнів щодо законності звільнення його з роботи (а.с. 57).

ОСОБА_1 було відмовлено видати копію рішення органу приватизації, перелік майна що приватизується та копію засновницького договору мотивуючи тим, що інформація викладена у них його не стосується. У той же час позивачу за плату було видано протоколи установчих зборів № 1 та № 2, Статут новоствореного підприємства (а.с. 42-56).

Саме із отриманих протоколів Установчих зборів та Статуту ОСОБА_1 стало відомо, що ПАТ "Іллічівський судоремонтний завод" утворено в процесі приватизації цілостного майнового комплексу Державного підприємства "Іллічівський судоремонтний завод", переданого в оренду товариству з обмеженою відповідальністю "Іллічівський судоремонтний завод", шляхом перетворення в Публічне акціонерне товариство на підставі наказу Фонду державного майна України віл 27.01.2012 року № 142 із змінами внесеними наказом Фонду державного майна України віл 14.06.2012 року № 2949, протоколу загальних зборів учасників TOB "Іллічівський судоремонтний завод" №12/13 від 19.12.2013 року, протоколів загальних зборів засновників ПАТ "Іллічівський судоремонтний завод" № 1 від 19.12.2013 року та № 2 від 21.03.2014 року.

Відповідно до Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендне підприємство - це підприємство, утворене орендарем на основі майна державного підприємства, отриманого ним від орендодавця. Після передачі майна в оренду воно не перестає бути державним за договором оренди.

Згідно до діючого законодавства орендарю належить право власності на виготовлену продукцію та доходи, отримані від діяльності підприємства, яке використовує орендоване майно, а також на майно, здобуте орендарем за свої кошти. В зв'язку з цим, підприємство, яке працює на орендованому державному майні, є суб'єктом господарювання змішаної форми власності, чим і зумовлені особливості його прав, статусу, порядку утворення та припинення, передбачених Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Статтею 15 вказаного Закону передбачено правонаступництво у разі оренди, а саме орендар стає правонаступником прав та обов'язків підприємства, діяльність якого припиняється у зв'язку з передачею майна в оренду. Тобто, виходячи з вимог ст. 14 вказаного Закону підприємство орендодавець припиняється шляхом реорганізації через приєднання до орендаря.

На підставі статті 104 Цивільного кодексу України у разі припинення юридичної особи шляхом реорганізації, в тому числі через приєднання, виникає універсальне правонаступництво, а саме передання майна згідно до договору оренди, а також інших прав та обов'язків іншим юридичним особам, тобто, у разі оренди - орендарю. Серед таких прав та обов'язків є права та обов'язки з трудових відносин з працівниками підприємства, яке припиняє діяльність після передачі відповідного майна в оренду.

Такий принцип правонаступництва закріплений і у системі трудового права, який обов'язковий як для власника, так і для працівника.

У частині третій статті 36 КЗпП України визначено, що дія трудового договору працівника продовжується у разі реорганізації підприємства, в тому числі шляхом приєднання.

Припинення трудового договору може бути тільки з ініціативи власника підприємства, до якого перейшли в порядку правонаступництва права та обов'язки з соціально-трудових відносин, та лише у разі скорочення чисельності або штату, пов'язаних із змінами в організації виробництва і праці. Тобто, орендар, ставши правонаступником прав та обов'язків підприємства, майно якого передається в оренду, повинен згідно до відповідних актів передачі окрім орендованого майна, отримати ще й документи тривалого зберігання та трудові книжки працівників, в яких в порядку встановленому пунктами 2.4, 2.15 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Мін'юсту України та Мінсоцзахисту України від 29.07.93 року №58, повинні бути зроблені на підставі розпорядчого документу, виданого згідно до наказу органу, уповноваженого управляти майном (Фонду державного майна України), записи про реорганізацію та приєднання до орендаря. А саме - ДП "Іллічівський судоремонтний завод" з такого числа реорганізовано у TOB "Іллічівський судоремонтний завод".

Після цього орендар повинен провести розміщення працівників згідно до затвердженого штатного розкладу свого підприємства, а в разі необхідності має право провести скорочення штату чи чисельності з дотриманням встановленого законодавством порядку вивільнення працівників.

Саме за вказаних обставин та у відповідності до ст. 28 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" особи, які придбали державні підприємства як єдині майнові комплекси, є правонаступниками їх майнових прав (крім права постійного користування земельною ділянкою) і обов'язків відповідно до умов договору між продавцем і покупцем та законодавства України.

Згідно ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно ст.233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено, що відповідно договору оренди № 687 від 5 вересня 2003 року Фонд державного майна України передав в строкове платне користування цілостний майновий комплекс Державного підприємства "Іллічівський судоремонтний завод" товариству з обмеженою відповідальністю "ВЕРФ" (а.с.21-26).

Пунктом 1.6 договору оренди визначено, що орендар виступає правонаступником усіх прав та обов'язків Державного підприємства "Іллічівський судоремонтний завод". При цьому п. 2.2. договору оренди встановлено, що передача Підприємства в оренду не тягне за собою виникнення в Орендаря права власності на Підприємство. Власником підприємства залишається держава, а Орендар користується ним протягом строку оренди на праві повного господарського відання (а.с. 21).

Строк дії договору оренди встановлено п. 10.1 Договору і він діє з 5 вересня 2003 року до 4 вересня 2013 року, а у відповідності до п. 10.2 Договору він зберігає силу у тому числі і у випадках, коли після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище Орендаря (а.с. 25).

Відповідно до п.1.2 Статуту товариство з обмеженою відповідальністю "Іллічівський судоремонтний завод" є правонаступником Державного підприємства "Іллічівський судоремонтний завод" по всіх його зобов'язаннях перед третіми особами (а.с.11-20).

Відповідно п.7.1 Статуту TOB єдиним учасником Товариства на час його створення є компанія "ALDISTRO HOLDING LIMITED", місцем знаходження якої є Республіка Кіпр. Права та обов'язки учасника Товариства встановлено цим статутом та діючим законодавством України. При цьому внесок єдиного Учасника до Статутного капіталу TOB складає відповідно розділу 8 Статуту 1376045,26 гривні, що у свою чергу складає 100% статутного капіталу Товариства (а.с. 15-16).

Розділом 16 Статуту TOB "Іллічівський судоремонтний завод", а саме п. 16.2 визначено, що трудові відносини з працівниками Товариства, включаючи питання прийому на роботу та звільнення, регулювання трудового розпорядку, робочого часу та часу відпочинку, оплати праці, гарантій і компенсацій, регулюються колективним трудовим договором, індивідуальними трудовими договорами та чинним законодавством України про працю (а.с. 19).

Згідно копії трудової книжки (а.с.9-10), в Державному підприємстві "Іллічівський судоремонтний завод" ОСОБА_1 розпочав працювати 07.07.1960 року, а у товаристві з обмеженою відповідальністю "Іллічівський судоремонтний завод" з 1 листопада 2002 року, куди був переведений наказом № 5JI. Остання посада, яку ОСОБА_1 обіймав, це посада головного механіка - заступника начальника енерго-механічного відділу.

Відповідно до копії наказу директора TOB "Іллічівський судоремонтний завод" №158-JI від 30 липня 2013 року ОСОБА_1 звільнений з роботи у зв'язку із скороченням штатів та чисельності працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.8).

Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Згідно з ч.1 ст.73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Ст.72 ЦПК України вказує, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Судом встановлено, що згідно копії витягу з книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, позивача звільнено та видано трудову книжку з TOB «ІСРЗ» (теперішнє ПАТ «ІСРЗ», код ЄДРПОУ 3233962) 31.07.2013 р.

З цього моменту до подачі ОСОБА_1 позовної заяви сплинуло вже майже два роки.

Твердження позивача, що він дізнався про процес приватизації ПАТ «ІСРЗ» лише в травні цього року, а саме після звернення з листом до РВ ФДМ України по Одеській області і отримання від нього відповіді від 29.05.2015 р., є сумнівним, оскільки інформація щодо приватизації державного майна згідно ч.4 ст.7 Закону України «Про приватизацію державного майна» є публічною і розміщується у відповідних засобах масової інформації.

Крім того, як вказується і в листі РВ ФДМ України по Одеській області від 29.05.2015 р. № 13-14-02856, доданим Позивачем до позовної заяви, інформація про пільговий продаж акцій в процесі приватизації, було багаторазово оприлюднене у друкованих виданнях та на телебаченні.

Крім цього, згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 22.08.2014 р. на адресу ОСОБА_1, яке містило в собі повідомлення від ПАТ «ІСРЗ» про право особи на пільгове придбання акцій підприємства в рамках процесу приватизації, вбачається, що позивач був обізнаний про процес приватизації підприємства особисто якнайменш з 12.09.2014 р.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 (справа № 1-5/2012) Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Згідно вищевказаного Рішення Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої йому несвоєчасною виплатою з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли такий працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Отже, строк позовної давності почав свій перебіг з 31.07.2013 року. Проте позивач звернувся з позовними вимогами лише 08 липня 2015 року.

Згідно ч.3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 5-15, 208, 209, 212-215, 292 ЦПК України, на підставі п.1 ст.40, 43, 232, 233 КЗпП України, Законом України «Про приватизацію державного майна», постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. (із змін.) «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд ,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, третя особа директор ТОВ Іллічівського судноремонтного заводу ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності встановленого законом для звернення за захистом трудових прав працівників.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені 30 листопада 2015 року.

Повний текст рішення складено 04 грудня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Іллічівський міській суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя В.В. Смирнов.