АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/893/13-ц Номер провадження 22-ц/786/661/15Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко С. А. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Винниченка Ю.М., Корнієнка В.І., при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 січня 2015 року по справі за позовом кредитної спілки «Полтава і полтавці» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 16 січня 2015 року позов Кредитної спілки «Полтава і полтавці» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь кредитної спілки «Полтава і полтавці» заборгованість по кредитному договору в сумі 25 309 грн. 64 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь кредитної спілки «Полтава і полтавці» судовий збір в сумі 84 грн. 26 коп. з кожного.

Зобов'язано Управління Державної казначейської служби України в м. Полтаві Полтавської області повернути кредитній спілці «Полтава і полтавці» переплачену суму судового збору, в розмірі 115 грн. 56 коп. сплачену при подачі позовної заяви до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту, згідно платіжного доручення №1747 від 01 березня 2014 року.

З рішенням суду не погодилася ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 січня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає рішення місцевого суду таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також посилається на те, що судом неповно з'ясовані обставини справи, що мають суттєве значення для вирішення даного спору.

Судове засідання проводилось за участі представника апелянта, за відсутності інших осіб, які будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з'явилися..

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши межі апеляційного оскарження, колегія суддів приходить до необхідності часткового задоволення апеляційної скарги та внесення змін до рішення з підстав, визначених п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України - невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, що 22 квітня 2011 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 61, відповідно до розділу 1 вказаного кредитного договору позивач прийняв на себе зобов'язання надати ОСОБА_2 кредит в сумі 10 000 грн. строком на 12 місяців з 22.04.2011 року по 22.04.2012 року, а ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання погасити кредит з процентною ставкою за користування кредитом 0,19 % щоденно на залишок суми кредиту (а.с.13-14). З метою забезпечення виконання взятих на себе ОСОБА_2 зобов'язань, 22.04.2011 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №36, а між позивачем та ОСОБА_4 договір поруки №35 (а.с.10-11). При цьому у відповідності до пункту 3.1.1 договорів поруки, поручителі зобов'язані погасити заборгованість боржника на користь позивача протягом 7 днів з дня направлення на їх адресу повідомлення про порушення боржником зобов'язань по кредитному договору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанціївиходив з того, що відповідачі свої зобов'язання взяті за кредитним договором та договором іпотеки виконали частково, а в подальшому уникли від виконання зобов'язань перед позивачем по кредитному договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в цілому повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, та у відповідності зі ст. 530 цього кодексу, у встановлений строк відповідно до договору.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки.

Таким чином, встановивши факт неналежного виконання позичальником ОСОБА_2 та поручителями ОСОБА_3, ОСОБА_4 умов укладених ними договорів, внаслідок чого утворилась заборгованість, суд першої інстанції з урахуванням вищенаведених вимог закону, дійшов правильного висновку про обґрунтованість позову, правомірно стягнувши її з відповідачів у солідарному порядку.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Погоджуючись в цілому з прийнятим рішенням, колегія суддів вважає, що місцевим судом належно не перевірено суму заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню, та допущено стягнення суми інфляційних витрат, яка є одним із видів цивільної відповідальності за порушення грошового зобов'язання. На думку, колегії суддів, дана сума не підлягає стягненню в межах розгляду даної справи, оскільки дані вимоги позивачем не заявлялися та не були предметом судового розгляду по даній цивільній справі.

Виходячи з викладеного інфляційні витрати підлягають виключенню із суми заборгованості за кредитом, при цьому у позивача залишається право звернення з відповідними вимогами в окремому позовному провадженню. Доводи апеляційної скарги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а сума заборгованості зменшенню до 23922,89 грн.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції, при прийняті рішення про стягнення з відповідача пені за порушення основного зобов'язання, в порушення закону не застосовано строк спеціальної позовної давності, є також не обґрунтованими, оскільки наслідки спливу позовної давності, відповідно до ст.267 ЦК України, застосовуються судом лише за заявою сторін у спорі, які були заявлені до винесення ним рішення. Зважаючи, що під час судового розгляду відповідних заяв не було районний суд діяв в відповідно до закону.

Інші доводи апелянта, щодо відсутності прав у позивача виходити за межі сум заборгованості визначених у листі попередженні від 27.03.2012 року, також є необгрутованими, оскільки сформовані внаслідок неправильного розуміння поняття «правочин» та підпадання під нього листа-попередження. Крім того, дані доводи не мають відповідних підтверджень, які б вказували на правильність розрахунків у вказаному листі та спростовували розрахунки подані позивачем у справи.

Таким чином, судова колегія вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому задоволенню вони не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні.

Керуючись ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 січня 2015 року, змінити - зменшивши суму заборгованості по кредитному договору, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів до 23922,89 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин