Провадження № 22-ц/780/1296/15 Доповідач у 2 інстанції Іванова
Категорія 52 10.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

10 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Олійника В.І., Матвієнко Ю.О.

при секретарі - Химинець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного орендного підприємства «Раставиця» про стягнення заробітної плати,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що він працював заступником директора ПОП «Раставиця» з 01.10.2004 року та 06.11.2013 року. Був звільнений з займаної посади за власним бажанням, відповідно до ст.38 КЗпП України, однак за весь час роботи він не отримував зарплату і на день звільнення з ним не було проведено розрахунок по заробітній платі. Тому позивач, посилаючись на те, що отримавши інформацію з управління ПФУ в Білоцерківському районі та провівши власний розрахунок заборгованості по зарплаті за весь час роботи за період з жовтня 2004 року по жовтень 2014 року, що склало 183 346 грн. 31 коп., просив суд стягнути з відповідача зазначену заборгованість по заробітній платі за весь час його роботи та заборгованість по несвоєчасній виплаті зарплати в сумі 14865 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на те, що суд не врахував того, що відповідачем не було надано відповідних доказів отримання ним зарплати, при цьому відсутність бухгалтерської документації за спірний період не може бути підставою для невиплати працівникові зарплати за виконану роботу.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості з огляду на таке.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 з 01.10.2004 року по 06.11.2013 року працював заступником директора Приватного підприємства «Раставиця», з яким він знаходився в родинних відносинах, приходився останньому зятем.

З виписки індивідуальної відомості застрахованої особи УПФУ в Білоцерківському районі вбачається, що за весь період роботи позивача, тобто з жовтня 2004 року по листопад 2014 року проводилося відрахування до ПФУ з суми заробітку позивача (а.с.6).

З довідки відповідача ПОП «Раставиця» вбачається, що заробітна плата позивачу виплачувалася вчасно, заборгованість відсутня (а.с.24).

Відповідно довідки підприємства про нарахування заробітної плати позивачу за період з жовтня 2004 року по листопад 2013 року, нарахування відповідає відомостям (виписки індивідуальних відомостей про застраховану особу), наданим УПФУ в Білоцерківському районі (а.с.23).

З довідки СВ 2-го МВМ Білоцерківського МВ від вбачається, що 05.12.2014 року бухгалтерські документи стосовно виплати по заробітній платі ПОП «Раставиця», які необхідно було надати на вимогу суду, були викрадені з автомобіля її дочки разом з іншими документами (а.с.32).

Крім того, судом встановлено, що позивач не звертався до відповідних органів з приводу невиплати йому зарплати на протязі 10 років чи будь-якого іншого порушення його трудових прав, відсутні приписи інспекції з питань праці з вимогою усунути будь-які порушення трудового законодавства в ПОП «Раставиця».

Матеріали справи не містять даних про заборговану чи не нараховану заробітну плату позивачу.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У суді першої інстанції позивач зазначив, що за весь час своєї роботи жодного разу не отримав заробітну плату по відомості, його підпис у відомостях відсутній. Перебуваючи в родинних відносинах з директором підприємства він сподівався, що з ним розрахуються пізніше та виконував свою роботу не маючи за це оплати протягом 10 років. При цьому як на доказ, позивач посилався на те, що відповідно інформації з управління ПФУ в Білоцерківському районі (ф.ОК-5) заробітна плата за весь період його роботи у відповідача йому нараховувалась.

Представник відповідача в суді першої та апеляційної інстанції пояснив, що дійсно позивач перебував в родинних відносинах з директором ПОП «Раставиця» та мав доступ до всіх документів, до розпорядження майном, ресурсами підприємства, а тому відсутність у останнього будь-яких доказів в підтвердження заборгованості по заробітній платі доводить відсутність такої заборгованості, оскільки з ним було проведено належний розрахунок при звільненні, своєчасно проводилася подача даних і відрахування в ПФУ, у нього не було ніяких претензій до часу розладу сімейних відносин позивача з донькою директора.

Таким чином, на думку колегії суддів відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції підставно виходив з того, що у відповідача відсутня заборгованість із зарплати перед позивачем. При цьому доведення відсутності заборгованості із заробітної плати з урахуванням вимог ст. ст. 115, 116 КЗпП України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України лежить на роботодавці, який на думку колегії суддів подав всі наявні в нього докази про відсутність заборгованості перед позивачем і останнім це не спростовано.

Крім того, колегія суддів вважає, що сама поведінка позивача свідчить про безпідставність його позовних вимог, який дев'ять років працював на підприємстві та на протязі цього тривалого часу не звертався ні до відповідача, ні до відповідних компетентних органів з приводу невиплат йому заробітної плати, після звільнення у листопаді 2013 року до суду з даним позовом звернувся майже через рік після звільнення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для задоволення позову у справі відсутні.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до незгоди апелянта з висновками суду та оцінкою доказів.

Таким чином, рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи і вимогам закону, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, викладених у рішенні, тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :