Справа № 743/614/14-ц Провадження № 22-ц/795/514/2015 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції - Павленко О. В. Доповідач - Євстафіїв О. К.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЄвстафіїва О.К.,
суддів:Литвиненко І.В., Страшного М.М.,
при секретарі:Нечасному О.Л.,
за участю:відповідача ОСОБА_5 та її представника - адвоката Олійника С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Ріпкинського районного суду від 01 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих коштів,

в с т а н о в и в:

У квітні 2014 р. ОСОБА_7 пред'явив позов до ОСОБА_5, в якому просив стягти з останньої на його користь 65000 грн. 00 коп. і відшкодувати судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ОСОБА_5 безпідставно отримала від ОСОБА_7 вищевказані кошти, а саме: 19.10.2011 р. та 20.10.2011 р. - по 25000 грн. 00 коп., а 27.10.2011 р. - 15000 грн. 00 коп. Спірні кошти ОСОБА_7 переказав на рахунок ОСОБА_5 помилково - він мав намір погасити цими коштами борг ОСОБА_8, але останній їх не отримав. Вимогу ОСОБА_7 про повернення вказаних коштів ОСОБА_5 проігнорувала.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати дане рішення і задовольнити його позов. Доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

- відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд послався на показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 як на докази оплати позивачем відповідачеві спірними коштами вартості поставлених йому грибів та ягід. Проте в силу ст.ст. 206 ч. 1, 208 п. 3, 218 ЦК України показання свідків є недопустимими доказами наявності між сторонами договірних відносин, згідно з якими ОСОБА_7 має перед ОСОБА_5 заборгованість по оплаті вартості поставлених йому грибів і яку ОСОБА_7 погасив шляхом переказу ОСОБА_5 спірних грошових коштів. Крім того, суду не надано доказів того, що остання, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 протягом часу виникнення й тривання спірних правовідносин здійснювали підприємницьку діяльність. Крім того, у зимовий період 2011 р. здійснення підприємницької діяльності по збиранню грибів та ягід є неможливим. До того ж, ОСОБА_7 у цей час теж не займався підприємницькою діяльністю по збиранню грибів та ягід,

- з інформації ПАТ КБ «ПриватБанк» - товариства, через яке позивач переказав відповідачеві кошти, про які йдеться, не вбачається, що призначенням цих платежів є погашення ОСОБА_7 заборгованості по оплаті вартості поставлених йому ОСОБА_5 грибів,

- розписка про отримання ОСОБА_7 в борг у ОСОБА_8 грошових коштів є неналежним доказом по справі - вона була предметом судового розгляду по іншій справі. Встановлюючи факт перерахування ОСОБА_7 коштів ОСОБА_5 на погашення боргу ОСОБА_8, суд вийшов за межі предмету судового розгляду, хоча встановленням цього факту лише підтверджується отримання відповідачем спірних коштів без відповідної правової підстави,

- на підставі копії накладної від 21.09.2011 р. суд І інстанції дійшов висновку про те, що 21.09.2011 р. свідок ОСОБА_11 поставляв через відповідача ОСОБА_5 ТОВ «Прогресивні технології будівництва ХХІ», керівником якого є позивач ОСОБА_7, гриби лисички. Цей висновок є невірним. Так, з даної накладної не вбачається наявності договірних правовідносин між сторонами по справі; у матеріалах справи відсутня довіреність, згідно з якою ОСОБА_5 уповноважена від імені ОСОБА_11 поставляти товар та отримувати кошти згідно з вказаною накладною. Крім того, 21.09.2011 р. ОСОБА_11 не був суб'єктом господарювання, а отже він не міг виписувати накладні,

- вищевказана накладна оформлена з порушенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме: з неї не вбачається, який вид товару по ній отримано, а також ким і на якій правовій підставі отримано по ній товар. Крім того, з копії цієї накладної вбачається, що її виписано ТОВ «Прогресивні технології будівництва ХХІ» на відвантаження товару, а прийняла його невідома особа, т.я. підпису ОСОБА_11 у цій накладній нема.

У судовому засіданні ОСОБА_5 та її представник просили апеляційну скаргу відхилити за її безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд І інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_7 спростовано наданими відповідачем доказами. Проте цей висновок є помилковим внаслідок хибної оцінки наявних у справі доказів.

Так, судом І інстанції на підставі належних і допустимих доказів по справі вірно встановлено наступне:

- 19.10.2011 р. та 20.10.2011 р. ОСОБА_7 переказав по 25000 грн. 00 коп. на рахунок ОСОБА_5 через систему переказів PrivatMoney ПАТ КБ «ПриватБанк», а 27.10.2011 р. він переказав на її рахунок через цю ж систему цього ж банку 15000 грн. 00 коп., а всього 65000 грн. 00 коп., що підтверджується інформацією даного банку від 22.07.2013 р. № 20.1.0.0.0.7 - 130703/342 про відправлені ОСОБА_7 грошові перекази за період з 16.06.2011 р. по 27.10.2011 р. (а.с. 13-15). Відомості про призначення вказаних платежів у цій інформації відсутні;

- ОСОБА_7 взяв у ОСОБА_8 - чоловіка відповідача ОСОБА_5 в борг до 01.12.2011 р. 175000 грн. 00 коп., що підтверджується копією відповідної розписки, у якій не вказано дату її написання (а.с. 66). Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 27.08.2013 р. з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 стягнуто 175000 грн. 00 коп. на погашення боргу за цією розпискою (копія вказаного рішення на а.с. 28-29);

- згідно з наданою суду відповідачем копією накладної від 21.09.2011 р. без номера (а.с. 77), ОСОБА_11, код якого НОМЕР_1, поставив ТОВ «Прогресивні технології будівництва ХХІ» (керівником якого є ОСОБА_7 - а.с. 78-79) через відповідача ОСОБА_5 10602,1 кг лисичок по ціні 28 грн. на суму 296860 грн.

Апеляційним судом встановлено, що у мотивувальній частині вказаного рішення Демидівського районного суду Рівненської області зазначено таке:

- представник ОСОБА_7 стверджував, що останній через систему переказів PrivatMoney на ім'я ОСОБА_5 - дружини ОСОБА_8 повернув частину позичених у ОСОБА_8 коштів, на підтвердження чого надав суду інформацію ПриватБанку,

- розпискою прямо не передбачено право відповідача ОСОБА_5 - дружини ОСОБА_8 отримати грошові кошти за укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 договором позики. Передаючи кошти особі, яка не є стороною договору позики, ОСОБА_7 не скористався своїм правом на затримання виконання зобов'язання до повернення боргового документа та не звертався з такою вимогою безпосередньо до ОСОБА_8, а тому така передача не є належним виконанням зобов'язання в розумінні ст. 527 ЦК України.

Також апеляційним судом встановлено, що надана суду позивачем копія накладної від 21.09.2011 р. без номера (а.с. 107) має такий же зміст, як і надана суду відповідачем копія цієї ж накладної (а.с. 77), за винятком того, що у наданій позивачем копії не вказано, що лисички поставлено через відповідача ОСОБА_5 (як то зазначено у наданій відповідачем копії). Пропозицію апеляційного суду про надання оригінальних примірників даної накладної ні позивач, ні відповідач не виконали.

З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки.

Факт отримання ОСОБА_5 від ОСОБА_7 19.10.2011 р., 20.10.2011 р. та 27.10.2011 р. коштів у загальній сумі 65000 грн. 00 коп. є доведеним допустимими доказами і, крім того, він жодним з учасників судового розгляду не оспорюється.

За змістом ст. 1212 ЦК України, законність набуття майна має довести його набувач, а не відчужувач. Отже саме ОСОБА_5 має довести, що вона отримала від ОСОБА_7 спірні кошти з правових підстав, що є достатніми для їх отримання. Проте остання таке не довела.

Так, предметом спору між сторонами є грошові суми, кожна з яких більш ніж у 20 разів перевищує законодавчо встановлений розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Тож в силу п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України законна підстава отримання цих коштів відповідачем мала бути обумовлена в укладеному сторонами у письмовій формі правочині відповідного змісту. Проте доказів укладення такого правочину відповідач суду не надала.

Так, накладна від 21.09.2011 р. без номера, на яку відповідач посилається як на один з доказів незаконності позовних вимог ОСОБА_7, за своєю правовою суттю є супровідним документом, що наданий продавцем ОСОБА_11 покупцеві ТОВ «Прогресивні технології будівництва ХХІ», який вміщує перелік товарів, їх кількість і ціну, за якою вони поставлені покупцеві, та відомості про відправника і одержувача. Ця накладна підтверджує, що покупець ТОВ «Прогресивні технології будівництва ХХІ» (а не ОСОБА_7 особисто) зобов'язане оплатити товар (лисички) продавцеві ОСОБА_11 (а не ОСОБА_5) відповідно до вказаних у цій накладній умов.

Суду не надано доказів видачі ОСОБА_11 ОСОБА_5 довіреності на отримання повністю або частково вказаної у накладній від 21.09.2011 р. вартості поставлених ним ТОВ «Прогресивні технології будівництва ХХІ» лисичок, як то передбачено ст. 245 ЦК України у взаємозв'язку з ст. 208 ч. 1 п. 3 цього Кодексу.

З викладеного випливає, що сторони по справі не відносяться до кола осіб, між якими виникли правовідносини, створені випискою накладної, про яку йдеться.

Показання свідків, які суд І інстанції оцінив як докази, що спростовують позовні вимоги, в силу в силу сукупності та взаємозв'язку норм ч. 3 ст. 206, п. 3 ч. 1 ст. 208 і абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України є недопустимими доказами по даній справі, т.я. ОСОБА_7 категорично заперечує факт укладення з ОСОБА_5 правочину, на підставі якого остання отримала від нього спірні кошти, і це його заперечення ніяк не спростовано.

З наведених підстав апеляційний суд відкидає як недоведені доводи сторони відповідача про те, що спірні кошти відповідач отримала від позивача в якості оплати вартості поставлених йому нею грибів лисичок.

Наявними у справі доказами не підтверджено також і доводи сторони відповідача про хибність тверджень ОСОБА_7 про те, що спірні кошти ним перераховано ОСОБА_5 на часткове погашення боргу її чоловікові ОСОБА_8 Тому ці доводи теж не є підставою для відмови у задоволенні позову (з урахуванням того, що виконання частини боргового зобов'язання між ОСОБА_8 і ОСОБА_7 у таких спосіб ні ОСОБА_8, ні рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 27.08.2013 р. не визнано).

З викладеного випливає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з постановленням рішення про задоволення вимог ОСОБА_7

В порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відшкодування витрат по сплаті судового збору за звернення до суду з позовом і з апеляційною скаргою у загальній сумі 975 грн. 00 коп. (квитанції на а.с. 1, 99).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 307, 309 ч. 1 п. 4, 314, 316 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити, рішення Ріпкинського районного суду від 01 жовтня 2014 року скасувати, позов ОСОБА_7 задовольнити.

Стягти з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 65000 (шістдесят п'ять тисяч) грн. 00 коп. безпідставно набутих коштів, 975 (дев'ятсот сімдесят п'ять) грн. 00 коп. на відшкодування судових витрат, а всього 65975 (шістсот п'ятдесят тисяч дев'ятсот сімдесят п'ять) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але воно може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: