Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.04.2015 Справа №607/3648/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд

в складі: головуючого Грицака Р.М.

секретаря Палашовської У.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення та закріплення житлової площі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення та закріплення житлової площі. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що трикімнатна квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності по 1/3 її частині їй та відповідачам. Загальна площа даної квартири становить 52,6 кв.м., а житлова 34,1 кв.м., таким чином їй, як власнику 1/3 даного житлового приміщення належить 11,4 кв.м. житлової площі цієї квартири. Позивач зазначає, що вона користується житловою кімнатою площею 9,3 кв.м., однак житлова кімната, де їй належить 2,1 кв.м. була зачинена відповідачами на ключ, тому просить зобов'язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні 1/3 частиною квартири АДРЕСА_1. м. Тернопіль, Тернопільської області, закріпивши за нею, ОСОБА_1, 1/3 частину житлової площі даної квартири, що становить 11,4 метри квадратні, а саме кімнату площею 9,3 квм. та 2,1 кв.м. з суміжної кімнати площа якої становить 15,4 кв.м., залишивши цю кімнату у спільному користуванні, а також вселити її на 1/3 частину житлової площі, на яку вона має право у квартирі АДРЕСА_2 з врахуванням 2,1 кв.м., що належить їй на праві спільної часткової власності.

Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні позову не визнали та суду пояснили, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та позивач в квартирі АДРЕСА_2 не проживають, оскільки квартира здається всіма співвласниками у користування, позивачу перешкод в користуванні квартирою ніхто не чинить, ОСОБА_1 має ключі та повний доступ до квартири. Закріпити за позивачем 2,1 кв.м. в іншій кімнаті неможливо, оскільки це буде порушувати їхнє право як співвласників квартири.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позову не визнала, та суду пояснила, що між співвласниками спірної квартири була усна домовленість щодо порядку користування квартирою, оскільки співвласників троє та житлових кімнат три. Позивач користується кімнатою площею 9,3 кв.м. в якій зробила ремонт та всіма нежитловими приміщеннями даної квартири. Проти закріплення за позивачем права власності на 2,1 кв.м. іншої житлової кімнати заперечує, оскільки це порушить право інших співвласників на виділення в користування окремої ізольованої кімнати. Позовні вимоги вважає безпідставними та просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав:

Згідно свідоцтва про право власності на житло виданого 11.11.1996 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та належала ОСОБА_5.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.03.2014 року, ОСОБА_1 з 20.03.2014 р. є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду №607/12183/13-ц від 06.12.2013 року.

Квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 52,6 кв. м., з яких житлову площу 34,1 кв.м. складають три кімнати: площею 9,3 кв.м., 15,4 кв.м., та 9.4 кв.м., що підтверджується технічним паспортом виданим Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 06.03.2011 року.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ( ст. 319 ЦК України).

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ст. 356 ЦК України.) Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідно матеріальної компенсації.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, оскільки між сторонами існують певні конфлікти щодо користування спірною квартирою, тому такі підлягають вирішенню в судовому порядку.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він проживає в квартирі АДРЕСА_1, крім нього в кімнаті площею 9,3 кв.м. даної квартири проживає квартирант ОСОБА_7, який був поселений ОСОБА_1, яка має ключі та повний доступ до квартири.

Крім цього, як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, позивач ОСОБА_1 має ключі від квартири АДРЕСА_1, користується житловою кімнатою площею 9,3 кв.м. за домовленістю між нею та іншими співвласниками даної квартири та здає вказану кімнату в користування іншій особі.

Суд вважає за необхідне зазначити, що позивач наполягає на закріпленні за нею кімнати площею 9,3 кв.м. з обов'язковою площею 2,1 кв.м. в кімнаті площею 15,4 кв. м. та просить вселити у спірну квартиру, оскільки в подальшому їй можуть чинитися перешкоди відповідачами в її користуванні. Таким чином судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 іншими співвласниками не чиниться, оскільки позивач фактично користується кімнатою площею 9,3 кв.м., тому позовні вимоги про закріплення даної кімнати за позивачем та вселення позивача є безпідставними. Також суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про закріплення за нею 2,1 кв.м. житлової кімнати площею 15,4 кв.м. та залишення даної кімнати у спільному користування співвласників спірної квартири, оскільки дана квартира складається з трьох житлових кімнат та задоволення вищевказаних позовних вимог буде порушенням права інших двох співвласників на виділення відокремленої частини квартири.

Враховуючи вищезазначене, проаналізувавши докази в їх сукупності суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення та закріплення житлової площі в квартирі АДРЕСА_3 слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 60, 88, 215, 218, 294 ЦПК України, ст.ст. 12, 16, 319, 391 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення та закріплення житлової площі в квартирі АДРЕСА_3 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд.

Головуючий суддяР. М. Грицак