Справа № 206/206/879/15-ц
Провадження № 4-с/206/9/15
У Х В А Л А

Іменем України

"26" лютого 2015 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Кудрявцев Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2, Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, на дії та постанову державного виконавця,

в с т а н о в и в:

19 лютого 2015 року скаржник ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із скаргою на дії державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Свою скаргу скаржник мотивував тим, що 25 вересня 2014 року до Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ нею поданий на примусове виконання виконавчий лист № 206/117/14-ц, 2/206/190/14, виданий 22.09.2014 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на її користь кошти в сумі 192 175 грн. 50 коп. та судові витрати у розмірі 2166 грн. 35 коп. Також, того ж дня, 25.09.2014 року, нею був поданий на примусове виконання до Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ другий виконавчий лист № 206/117/14-ц, 2/206/190/14, виданий 22.09.2014 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 на її користь кошти в сумі 192 175 грн. 50 коп. та судові витрати у розмірі 2166 грн. 35 коп. 12 лютого 2015 року, звернувшись із заявою про видачу виконавчого провадження № 44880890 для ознайомлення та фотографування, їй стало відомо, що у матеріалах справи мається постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 19.12.2014 року, згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 44880890 їй стало відомо, що державним виконавцем були проведені виконавчі дії, а саме: направлений запит до державної податкової інспекції України; направлений запит до УДАЇ у Дніпропетровській області; направлений запит до державної реєстраційної служби України; направлений запит до Пенсійного фонду України; здійснений вихід за адресою мешкання боржника. 12 лютого 2015 року, під час спілкування з державним виконавцем, який виконував рішення суду, їй стало відомо, що державним виконавцем було здійснено вихід за адресою мешкання боржників одночасно та встановлено, що у боржника ОСОБА_2 відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення. На її питання у державного виконавця, коли саме він здійснював вихід за вказаною адресою та чи були присутні при цьому поняті. На що, він - пояснив наступне: Вихід здійснювався увечері 19.12.2014 року за адресою проживання боржника, а саме: вулиця Липнева, 21 у м. Дніпропетровську без супроводу понятих, лише був присутній державний виконавець. Зайти до будинку в нього не було можливості, оскільки нікого не було вдома, про що він склав відповідний акт. Вона пояснила, що за цією адресою мешкає вона разом з донькою та онуком. І ніхто до них не приходив, оскільки донька завжди вдома, тому що онукові немає ще й року. В них стоїть відеокамера для запису відвідувачів біля двору вже дуже давно, оскільки боржники восени вже її доньку з онуком виганяли з будинку. Продивившись записи з відеокамери, підтвердження того, що державний виконавець здійснював вихід за вказаною адресою задля перевірки майнового стану боржника, вони не побачили та не знайшли. Вивчивши матеріали виконавчого провадження, які були відзняті на фотоапарат, вона помітила, що заява від неї, про прийняття виконавчого листа на виконання надійшла 25 вересня 2014 року, а виконавче провадження № 44880890 відкрите лише тільки 30 вересня 2014 року. Тобто, всупереч статті 25 ЗУ "Про виконавче провадження", провадження було відкрите пізніше ніж через 3 дні. Жодного повідомлення про отримання нею або боржником ОСОБА_2 постанови про відкриття провадження № 44880890 та постанови про повернення виконавчого документу у справі не має, всупереч статті 31 ЗУ "Про виконавче провадження". Тобто, виконавчий документ був повернений на підставі ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» без будь-якого сповіщення стягувача та боржника. Інакше кажучи, всупереч ч. 4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснив повернення виконавчого листа, а саме: навмисно не повідомив її, стягувача, про повернення виконавчого листа шляхом надсилання постанови листом з повідомленням, чим позбавив її можливості раніше звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Запит до Пенсійного Фонду України стосовно останнього місця роботи боржника, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зроблений з навмисною помилкою, тому, що боржник ІНФОРМАЦІЯ_1 є непрацездатною та отримує пенсію. Державний виконавець зробив невірний запит до Пенсійного фонду України з метою отримати інформацію про заробітну плату, замість пенсії. Акт державного виконавця стосовно виходу 19 грудня 2014 року за адресою мешкання обох боржників у обох виконавчих провадження був зроблений за однією адресою та в один і той же день. Але, акти написані різними почерками, різними людьми та стоять різні підписи. Тобто, підписи на обох актах не співпадають. Згідно постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, державним виконавцем встановлено, що у боржника ОСОБА_2 відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення. Але, як можливо з'ясувати майновий стан боржників та встановити, що майно відсутнє, якщо згідно актів державного виконавця, він не зміг зайти до будинку. Тобто, державний виконавець зробив передчасні та не правдиві висновки, чим порушив Закон та її конституційні права. Акт державного виконавця від 19.12.2014 року та постанова про повернення виконавчого документа від 19.12.2014 року у виконавчому провадження № 44880890 про датовані одним числом. Тобто, державний виконавець, як він стверджує, приїжджав до боржників за адресою: будинок № 21 по вулиці Липневій у м. Дніпропетровську у вечері, і того ж дня, пізнім вечором, постановив вищезазначену Постанову про повернення виконавчого листа.

На підставі викладеного просить суд визнати дії державного виконавця Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ щодо повернення виконавчого документу - виконавчого листа № 206/117/14-ц, 2/206190/14, виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 192175 грн. 50 коп. та судові витрати 2166 грн. 35 коп., неправомірними. Скасувати постанову Державного виконавця Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 19.12.2014 року про повернення виконавчого документа стягувачеві по виконанню виконавчого провадження № 44880890 по примусовому виконанні виконавчого листа № 206/117/14-ц, виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 192175 грн. 50 коп. та судові витрати 2166 грн. 35 коп. та зобов'язати державного виконавця відновити виконання даного виконавчого документу (а.с.2-5).

Представник скаржника ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала вимоги скарги, обґрунтувавши її з тих же підстав, що викладені у скарзі, просила суд її задовольнити, вказуючи на те, що державний виконавець не надіслав ні постанови ні виклики.

Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не з'явилися надали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с.15).

25 лютого 2015 року від старшого державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_6 надійшли копія виконавчого провадження № 44880890 та заперечення на скаргу, які він обґрунтовує тим, що виконавчий лист по справі № 206/117/14-ц від 22.09.2014 року виданий Самарським районним судом м. Дніпропетровська надійшов на виконання 25.09.2014 року державним виконавцем у порядку ст. ст.. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» 30.09.2014 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою надано боржнику строк для самостійного виконання рішення до 07.10.2014 року, боржник у наданий для самостійного виконання рішення строк його не виконав у зв'язку з чим державним виконавцем було розпочато примусове виконання рішення суду. Для перевірки майнового стану боржника ним було направлено запити до УДАІ у Дніпропетровській області, Державної реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Державної податкової інспекції України, Пенсійного фонду України. Отримавши запити з вказаних установ було встановлено, що за боржником не зареєстровано майно на яке можливо звернути стягнення, та відсутні розрахункові рахунки у фінансових установах. Окрім того, державним виконавцем було здійснено вихід за адресою вказаною у виконавчому документі під час якого державному виконавцеві не вдалося потрапити до приміщення для перевірки майнового стану про, що складений відповідний акт державного виконавця. У зв'язку з тим, що державному виконавцеві не вдалося виявити майно на яке можливо звернути стягнення та стягувачем не надано жодних відомостей про перебування майна боржника або про фактичне місце мешкання боржника державним виконавцем 19.12.2014 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи викладене просить суд відмовити у задоволенні вимог скаржика у повному обсязі (а.с.16-17).

Вислухавши доводи та пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку про необхідність задовольнити скаргу з наступних підстав, встановлених у судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, що у провадженні Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції знаходився виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на її користь кошти в сумі 192 175 грн. 50 коп. та судові витрати у розмірі 2166 грн. 35 коп., виданий Самарським районним судом м. Дніпропетровська 22.09.2014р. (а.с.9).

Виконавчий лист передано до виконання 25.09.2014р. (а.с.19, 22).

30.09.2014р. постановою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_6 відкрито виконавче провадження ВП № 44880890 (а.с.21).

30.09.2014р. державним виконавцем направлено постанову боржнику і стягувачу (а.с.20).

06.10.2014 року постановою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_6 накладено арешт на рухоме та нерухоме майно у межах суми стягнення ОСОБА_4 та заборонено його відчуження (а.с.28).

На запити державного виконавця від 06.10.2014р. до УДАІ у Дніпропетровській області, Державної реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Державної податкової інспекції України, Пенсійного фонду України отримано відповіді, що за боржником не зареєстровано майно на яке можливо звернути стягнення, та відсутні розрахункові рахунки у фінансових установах (а.с.29-30, 34-36).

З відповіді № НОМЕР_1 від 06.10.2014р. до Пенсійного фонду України про осіб боржників за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи ОСОБА_4 - не знайдено (а.с.36).

З акту державного виконавця Скороход І.Г., складеного одноособово 19.12.2014р. за адресою м. Дніпропетровськ вул. Липнева буд. 21 ніхто не відчинив. Перевірити майновий стан боржника за адресою мешкання не вдалося (а.с.33).

19.12.2014 року постановою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_6 повернуто виконавчий документ стягувачеві, оскільки відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення за п.2 ч.1 ст.47, 50 ЗУ "Про виконавче провадження" (а.с.37).

19.12.2014р. боржнику і стягувачу бкло направлено постанову (а.с.37).

Приходячи до висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 на дій державного виконавця, суд виходив з наступного.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України порушено їх права та обовязки.

Згідно ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження», присутність понятих обов'язкова під час вчинення виконавчих дій, пов'язаних з примусовим входженням до приміщень під час проведення огляду, арешту, вилучення і передачі майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець протягом 3-трьох робочих днів із дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до 7 (семи) днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

У відповідності до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Частина 1 ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає: копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану відповідно до статті 47 иього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Ч. 1 ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду.

В порушення вимог ч. 1, ч. 2 ст. 11, ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець Скороход І.Г. відкрив провадження 30.09.2014р., коли він був поданий 25.09.2014р. Крім того не врахував те, що боржник ОСОБА_2, 1937р.н. є пенсіонеркою, а направляв запит до Пенсійного фонду щодо її роботи, а не пенсії. Також виходив за адресою боржника по вул. Липнева буд. 21, коли по цій адресі фактично мешкає стягувач.

Така бездіяльність державного виконавця призведе до ухилення боржника від виконання рішення суду без жодних правових наслідків, пов'язаних із його невиконанням.

У відповідності до п.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з п.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів.

Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із дослідженими в судовому засіданні доказами, суд вважає скаргу скаржників повністю обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Положеннями ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

В силу ч. 3 ст. 59 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З огляду на те, що в результаті таких неналежних і недостатніх дій державного виконавця, порушено право ОСОБА_1, як стягувача у виконавчому провадженні на отримання кінцевого результату виконання судового рішення у строки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог скаржника у заявлений ним спосіб.

Керуючись ст.ст. 383, 384, 387, 388 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Скаргу задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_6 щодо повернення виконавчого документу - виконавчого листа № 206/117/14-ц, 2/206190/14, виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 192175 грн. 50 коп. та судові витрати 2166 грн. 35 коп., неправомірними.

Скасувати постанову державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_6 від 19.12.2014 року про повернення виконавчого документа стягувачеві по виконанню виконавчого провадження № 44880890 по примусовому виконанні виконавчого листа № 206/117/14-ц, виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 192175 грн. 50 коп. та судові витрати 2166 грн. 35 коп.

Зобов'язати державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_6 відновити виконання виконавчого листа № 206/117/14-ц, 2/206190/14, виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 192175 грн. 50 коп. та судові витрати 2166 грн. 35 коп.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.О. Сухоруков