АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/3910/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Новак А.В.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

4 березня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року в справі за позовом Національного комплексу «Експоцентр України» до ОСОБА_2 про виселення,

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про виселення.

У мотивування вимог посилався на те, що ОСОБА_2 проживає у в кімнаті АДРЕСА_1, який перебуває на його балансі.

Відповідач не працює в НК «Експоцентр України», й заселився в кімнату гуртожитку без ордеру та спільного рішення адміністрації підприємства й профспілкового комітету.

Враховуючи наведене просив суд виселити ОСОБА_3 з кімнати АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року позов Національного комплексу «Експоцентр України» задоволено. Виселено ОСОБА_2 з жилого приміщення - кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Національного комплексу «Експоцентр України» 243,60 грн. судового збору.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 січня 2015 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Зазначає, що судом, в порушення норм процесуального права, ухвалено заочне рішення, що позбавило його можливості надати докази по справі, в тому числі і щодо того, що він тривалий час проживав в гуртожитку за домовленістю з адміністрацією позивача та профспілковим комітетом, систематично сплачував за проживання та ніяких нарікань на нього не було.

ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, що підтверджується розпискою про вручення йому 27.02.2015 року повістки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Судом встановлено, що гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 перебуває на балансі Національного комплексу «Експоцентр України».

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_2 проживає в кімнаті № 43 даного гуртожитку.

Звертаючись в суд з даним позовом Національний комплекс «Експоцентр України» посилався на те, що відповідач не працює у НК «Експоцентр України», й заселився в кімнату гуртожитку без ордеру та спільного рішення адміністрації підприємства й профспілкового комітету.

Задовольняючи позов Національного комплексу «Експоцентр України», суд першої інстанції підставно виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Не є підставою для скасування рішення суду посилання відповідача на те, що він тривалий час проживав в гуртожитку за домовленістю з адміністрацією позивача та профспілковим комітетом, систематично сплачував за проживання та ніяких нарікань на нього не було виходячи з наступного.

У силу ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету.

Відповідно до вимог ст. 129 ЖК України єдиною підставою для вселення на жилу площу є ордер.

Відповідачем не заперечується, що він на час заселення та ухвалення рішення про його виселення не був працівником Національного комплексу «Експоцентр України», як і не заперечується в апеляційній скарзі, що ордер на зайняття жилої кімнати № 43 в гуртожитку Національного комплексу «Експоцентр України», розташованому за адресою: АДРЕСА_1 йому не видававсяй договір найму спірного жилого приміщення з ним не укладався.

Також на виконання вимог ст.ст.10,60 ЦПК України ОСОБА_2 не надано доказів прийняття спільного рішення адміністрацією Національного комплексу «Експоцентр України» з профспілковим комітетом щодо надання кімнати в гуртожитку.

У апеляційній скарзі позивач визнає, що посилився в гуртожиток за домовленістю з адміністрацією.

У апеляційному суду представник позивача підтвердив цей факт і пояснив, що колишній керівник дозволив відповідачу тимчасово пожити в гуртожитку, проте жодних договорів найму з відповідачем ОСОБА_2 не укладав і на тепер такого договору не існує.

Згідно ст. 98 ЖК України передбачається, що тимчасові мешканці на вимогу наймача зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмови - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення.

Ст. 99 ЖК України вказує на те, що піднаймачі і тимчасові мешканці самостійного права на займане житлове приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 є тимчасовим мешканцем тапроживає в спірній кімнаті без достатніх на те правових підстав, й відмовляється в добровільному порядку звільнити квартиру, а оплата житлово-комунальних послуг не дає права на житлову площу, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову та виселення ОСОБА_2 без надання іншого жилого приміщення.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: