Справа №538/2054/14-ц
Провадження по справі №2/538/31/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2015 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Хоменка О.А.

при секретарі - Дробот О.П., Чепурко Л.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог - приватний нотаріус ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиця цивільну справу за позововною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування частково недійсним та визнання права власності на нерухоме майно,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Лохвицького районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення із відповідача на її користь судовий збір та витрати за правову допомогу.

До початку розгляду справи по суті ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору дарування частково недійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали і просили їх задоволити повністю, а проти зустрічного позову заперечили і просили повністю відмовити у його задоволенні. Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали та просили задоволити зустрічну позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, ознайомившись із матеріалами цивільної справи, дослідивши та давши оцінку доказам по справі суд приходить до наступного.

В позовній заяві ОСОБА_1 вказано, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною допоміжних господарських побудов, що знаходиться в АДРЕСА_1 та вцілому складається із житлового будинку, погріба, літньої кухні, вбиральні, колодязя, огорожі, на підставі договору дарування від 22 листопода 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Лохвицького районного нотаріального округу.

Позивач просить суд зобов"язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні 1/2 частини літньої кухні шляхом звільнення від належних відповідачу речей одне приміщення літньої кухні, передати їй ключі від замка вхідних дверей у одне приміщення літньої кухні, так як відповідач не дає можливості добровільно користуватися належною їй частиною літньої кухні.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 просить суд визнати частково недійсним з часу його укладення договір дарування від 22 листопада 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 в частині дарування 1/2 частини належного їй попереднім власником нерухомого майна, а саме - 1/2 частини літньої кухні, та виключити у цій частині внесених цих даних з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 13301600 від 22.11.2013 року, реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 25), як такий, що суперечить фактичним обставинам справи та порушує її майнові права на вказане нерухоме майно та визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування від 2 листопада 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною допоміжних господарських побудов, що знаходиться в АДРЕСА_1 Полтавської області, та в цілому складається з житлового будинку, погріба, літньої кухні, вбиральні, колодязя, огорожі.

Вказана 1/2 частина будинку з відповідною частиною допоміжних господарчих побудов належала попередньому власнику (дарувальниці) ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу.

Таким чином, суд вважає, що згідно договору дарування від 22 листопада 2013 року ОСОБА_1 належить право власності на 1/2 частину всіх господарчих побудов, в тому числі і літньої кухні, яка складається із 1/2 частини приміщення літньої кухні, що становить - одну окрему кімнату із окремим входом загального приміщення літньої кухні.

Після отримання у власність домоволодіння позивач почала користуватися своєю частиною будинку та господарських споруд, але при цьому відповідач не дає можливості їй користуватися належною їй частиною літньої кухні.

Позивач не має можливості користуватися 1/2 частиною літньої кухні, що належить їй відповідно до договору дарування, так як у обох приміщеннях літньої кухні знаходиться майно відповідача, двері літньої кухні замикаються замком і ключі від замків знаходяться у відповідача.

Позивач неодноразово зверталася до відповідача із проханням та вимогою надати їй змогу користуватися частиною літньої кухні, але відповідачем їй було відмовлдено, так як відповідач пояснила, що це її власність і тому вона немає ніякого права на літню кухню.

Сторони по справі знаходяться у неприязних відносинах і тому на даний час вирішити даний спір добровільно є неможливим.

Посилання відповідача на те, що вона набула частину домоволодіння та всю літню кухню, яка є спірною у ОСОБА_7, яка була колишнім власником частини домоволодіння й усієї літньої кухні у судовому засіданні не знайшло свого підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності, а відповідно до ч. 4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власнсті є спільною частковою власністю.

Суд вважає, що таким чином на підставі наведених норм Закону вищевказане домоволодіння, в тому числі і літня кухня - є спільною частковою власністю як позивача так і відповідача.

При таких обставинах суд зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні 1/2 частини літньої кухні підлягають до задоволення.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на її користь витрат на правову допомогу у сумі 1000 грн., то суд відмічає, що ні позивач, ні представник позивача, окрім квитанції за складення позову, представництва не надали суду відповідно до законодавства України ніяких розрахунків про затрачений час як на складання позовної заяви, так і представництва у суді.

Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов"язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову в частині стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у сумі 1000 грн. немає і тому у цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 просить суд визнати частково недійсним з часу його укладення договір дарування від 22 листопада 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 в частині дарування 1/2 частини належного їй нерухомого майна, а саме 1/2 частини літньої кухні Д та виключити у цій частині внесених цих даних з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності як такий, що суперечить фактичним обставинам справи та порушує її майнові права на вказане нерухоме майно, визнавши за нею право власності на вказане нерухоме майно.

В судовому засіданні встановлено, що згідно договору дарування від 22 березня 2004 року ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_3 прийняла у дарунок 1/2 частину жилого будинку з відповідною частиною допоміжних господарчих побудов в АДРЕСА_1, що складається з жилого будинку, погріба, літньої кухні, вбиральні, сарая - погрібника, погріба, колодязя, огорожі. Згідно цього ж договору п. 2 ця частина жилого будинку з відповідною частиною допоміжних господарських побудов належить дарувальниці ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Першою Лохвицькою державною нотаріальною конторою 13 січня 2004 року за реєстром № 28 та зареєстрованого в Лубенському інвентарбюро в реєстровій книзі № 2 під № 308 16 січня 2004 року.

Посилання ОСОБА_3 про те, що вона набула частину домоволодіння та всю літню кухню у ОСОБА_7, яка на її думку була належним власником частини домоволодіння й усієї літньої кухні на підставі свідоцтва про право на спадщину не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Це спростовується вищивказаним договором дарування від 22 березня 2004 року, копією свідоцтва про право на спадщину виданого Першою Лохвицькою державною нотаріальною конторою 13 січня 2004 року за реєстром № 28 та зареєстрованого в Лубенському інвентарбюро в реєстровій книзі № 2 під № 308 16 січня 2004 року, договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_8 21 лютого 2006 року за реєстровим № 274 та зареєстрованого в Комунальному підприємстві "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" в книзі № 2, номер запису № 308 11 травня 2006 року, реєстраційний номер 4294217, та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 листопада 2013 року, реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 26.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстав для визнання права власності на усю літню кухню за ОСОБА_3 немає.

Таким чином, суд вважає, що зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 216-218, 294 ЦПК України, ст. ст. 328, 353-356 ЦК України, Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов"язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні 1/2 частини літньої кухні, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 шляхом звільнення від належних їй речей одне приміщення літньої кухні, передати ОСОБА_1 ключ від замка вхідних дверей у одне приміщення літньої кухні.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243, 60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовити повністю.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ О.А. Хоменко

Згідно : Голова суду Г. Б.Савинський

Ст. секретар Л. Г.Несмирна