АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

09 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Качана В.Я., Рейнарт І.М.

при секретарі Архіповій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інстар-Авто» про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року,

встановила:

27 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив визнати виконавчий лист, виданий 30 липня 2014 року Деснянським районним судом м. Києва по справі № 2-1665/2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 50000 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року заяву задоволено. Визнано виконавчий лист, виданий 30.07.2014 року Деснянським районним судом м. Києва в справі №2-1665/2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 50000 грн. таким, що не підлягає виконанню.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати вказану ухвалу суду та постановити нову, якою внести виправлення до виконавчого листа №2-1665/2014, що виданий на виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 травня 2014 року по справі №754/22587/13ц, а саме змінити номер виконавчого листа з №2-1665/2014 на №754/22587/13, що відповідає номеру справи.

Свої доводи мотивує тим, що ні позивач ні її представник не були належним чином повідомлені про день та час розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Крім цього, відповідно до ч.4 ст. 369 ЦПК України суд першої інстанції повинен був постановити ухвалу, якою внести виправлення до виконавчого листа, який він видав та помилково зазначив не той номер справи.

В судовому засіданні представник позивача та третьої особи ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника ОСОБА_3, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що до ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві було подано оригінал виконавчого листа №754/22587/13-ц, а з постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.08.2014 р. вбачається, що виконавче провадження відкрито на підставі іншого виконавчого документу, а саме виконавчого листа, виданого 30.07.2014 р. Деснянським районним судом м. Києва по справі №2-1665/2014.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 травня 2014 року, ухваленим по справі №754/22587/13-ц, провадження №2/754/1665/14, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

На підставі вказаного судового рішення, 30 липня 2014 року Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист, в якому було зазначено номер справи - №2-1665/2014 р.

13 серпня 2014 року державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

У зв'язку з визнанням виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві 26.08.2015 р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення.

Судове рішення від 20 травня 2014 року про відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, в якій загинув її чоловік, на даний час залишається не виконаним.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Згідно з ч. 4 ст. 369 ЦПК України, суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Враховуючи ту обставину, що при видачі виконавчого листа судом було допущено помилку у зазначенні номеру справи, за відсутності доказів того, що обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

При вирішенні даного питання судом першої інстанції не враховано, що у відповідності з нормами Конституції України та ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими для виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення.

Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Розглянувши справу у відсутність стягувача або її уповноваженого представника, без наявності доказів належного повідомлення їх про час та місце розгляду справи, суд першої інстанції порушив вимоги ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Оскільки судом допущено порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то оскаржувана ухвала на підставі ст.312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року скасувати.

Передати питання на новий розгляд до суду першої інтонації.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/16153/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Панченко О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.