АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 594/741/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Денисова Т.С.
Провадження № 22-ц/789/1441/15 Доповідач - Ткач О.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Костів О. З., Жолудько Л. Д.,

при секретарі - Бріль В.Л.

за участі секретаря Бріля В.Л.

у відсутність сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борщівського районного суду від 14 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом ПАТ ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2015 року ПАТ КБ ПриватБанк звернувся з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 28.09.2010 року з відповідачем укладено, шляхом підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, кредитний договір без номера. Згідно вказаного договору ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 28 вересня 2010 року кредитний ліміт на картрахунку відповідача № 565566 становив 1000 грн, з 17 грудня 2010 року 3000 грн., з 23 січня 2014 15000 грн.

Оскільки, виникла заборгованість з повернення кредитних коштів та відсотків, ПАТ КБ ПриватБанк просить стягнути з відповідача заборгованість станом на 31.03.2015 рік в розмірі 21 284, 95 грн., з яких: 14 559,96 загальний залишок заборгованості за наданим кредитом; 5134,28 загальний залишок заборгованості за відсотками; 100 заборгованість за пенею та комісією; 1489,71- заборгованість по судовим штрафам

Рішенням Борщівського районного суду від 14 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено:

- стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2., ІПН: НОМЕР_1, в користь ПАТ КБ ПриватБанк, 490094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50 (р/р № 3111-для погашення заборгованості, МФО 305299, ) заборгованість станом на 31 березня 2015 року за кредитним договором б/н від 28 вересня 2010 року у сумі 21283 (двадцять одна тисяча двісті вісімдесят три) гривні 95 коп., а також 243,60 грн. сплаченого позивачем судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що позивачем порушено загальний строк позовної давності у три роки, оскільки він не підписував договір про збільшення строків позовної давності Окрім цього, позивачем не надано належно завіреного меморіального ордеру про видачу кредитних коштів та не підписано ним Умови кредитування, а з долучених позивачем документів незрозуміло чи були вони чинними на момент укладення карткового кредитного договору.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст.10 ЦПК кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд відповідно до ст. 212 ЦПК оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог статей 213, 215 ЦПК рішення суду має містити чіткі вичерпні та безумовні висновки щодо доведеності чи недоведеності юридичних фактів, що мають значення для справи, на підставі оцінки доказів відповідно до вимог ст. 212 ЦПК.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неналежно виконував свої зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню, оскільки відбулась автоматична пролонгація кредитного договору. При цьому, суд зазначив, що мало місце переривання перебігу позовної давності, оскільки 14 березня 2015 року було проведено останній платіж за вказаним договором.

Однак вказаний висновок зроблено судом без достатніх доказів.

Частина 1 статті 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та умовах, встановленні договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений строк.

З матеріалів справи вбачається, що 28 вересня 2010 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 укладено, шляхом підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, договору без номера, про отримання кредитного ліміту за платіжною карткою кредитка універсальнa/ GOLD на суму 2500 грн. При цьому, своїм підписом на вказаній заяві, відповідач підтвердив що його було ознайомлено в письмовому вигляді з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, і які, разом з підписаною Заявою, становлять, Договір про надання банківських послуг (а.с. 8,9).

Однак вказану обставину щодо ознайомлення з вищезазначеними документами, відповідач заперечував в суді першої інстанції і оспорює її в своїй апеляційній скарзі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є споживачем фінансових послуг Банку і відповідно є субєктом Закону Про захист прав споживачів і згідно рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 є слабкою стороною у договорі, який підлягає державному захисту, що відображено в ч.4 ст.42 Конституції України, статтях 11, 18 Закону Про захист прав споживачів, ст.6 Закону Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг.

Згідно ст. 14.8 Закону Про платіжні системи та переказ коштів в Україні (Закон №2346 від 5.04.2001р)- Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов'язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу (далі у цій статті - договір), ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов'язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі.

14.9. Банк зобов'язаний під час видачі електронного платіжного засобу надати користувачеві примірник договору, правил користування електронним платіжним засобом та тарифів банку на обслуговування електронного платіжного засобу.

Національний банк України має право встановлювати обов'язкові умови договору.

14.10. Банк має право вносити зміни до правил користування електронним платіжним засобом або тарифів на обслуговування електронного платіжного засобу, повідомивши про відповідні зміни користувача у спосіб, передбачений договором.

Банк зобов'язаний надіслати користувачу не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати, з якої застосовуватимуться зміни правил користування електронним платіжним засобом або тарифів на обслуговування електронного платіжного засобу, повідомлення про такі зміни. Банк у повідомленні зобов'язаний зазначити, що користувач має право до дати, з якої застосовуватимуться зміни, розірвати договір без сплати додаткової комісійної винагороди за його розірвання. Зміни до правил використання електронного платіжного засобу або тарифів є погодженими користувачем, якщо до дати, з якої вони застосовуватимуться, користувач не повідомить банк про розірвання договору.

Згідно Наказу НБУ №620 Про затвердження Правил Національної системи масових електронних платежів від 10.12.2004 року ( надалі Наказ НБУ №620) - 1.6. Платіжна картка є власністю емітента і видається клієнту (фізичній особі або довіреній особі юридичної особи) на підставі договору про надання та використання платіжної картки.

Перед укладанням договору емітент зобов'язаний ознайомити клієнта з умовами одержання платіжної картки, переліком необхідних для пред'явлення документів, тарифами на обслуговування та правилами користування платіжною карткою. Ця інформація має бути викладена в доступній формі, а також надаватися в письмовій або електронній формі клієнтам та їх довіреним особам за їх бажанням.

У договорі між клієнтом і емітентом мають бути визначені предмет договору, права, обов'язки клієнта та емітента, їх відповідальність, порядок вирішення спорів.

Емітент зобов'язаний ознайомити клієнта під підпис з тарифами на обслуговування операцій із застосуванням платіжної картки, чинними на час укладання договору. Якщо тарифи є додатком до договору, то його підписання клієнтом є згодою останнього з тарифами банку.

Один з примірників договору має бути переданий клієнту.

У разі зміни емітентом умов договору (умов обслуговування картрахунків, тарифів тощо) останній зобов'язаний шляхом, що передбачений договором, повідомити про це клієнта в термін, визначений нормативно-правовими актами Національного банку з питань емісії платіжних карток.

Як додаток до договору емітент подає клієнту правила користування платіжною карткою.

З наявних в справи матеріалів неможливо зробити достовірний висновок про те які з вищезазначених Національним Банком документів були додатком до вказаного договору, а виписки з відомчих документів Банку на а.с.10-32 не дають можливості визнати період, коли вони були чинними.

Оскільки в силу ст.14.10 Закону №2346 Банк вправі вносити зміни до Правил та Тарифів, тому є обґрунтованим посилання відповідача про потребу дослідження чинних на день підписання вказаних документів і саме їх повинен надати позивач.

Пунктом 1.20 Наказу НБУ №620 конкретизовано і чітко прописано механізм оформлення та видачі платіжної картки, яка є складовою платіжної системи ПАТ ПриватБанку-

Форма і зміст заяви-анкети фізичної особи про відкриття рахунків та одержання платіжної картки НСМЕП визначаються Платіжною організацією у її документах щодо порядку оформлення участі в НСМЕП.

У разі видачі платіжної картки, що передбачає здійснення розрахунків з її використанням за кредитною схемою, до заяви-анкети може додатково включатися інформація, яка потрібна для надання кредиту [щодо місця роботи клієнта, його заробітної плати та інших доходів, фінансових зобов'язань клієнта (наприклад, кредитні угоди, довгострокові позики на житло тощо)].

1.21. Форма і зміст договору про видачу платіжної картки і розрахункове обслуговування фізичної особи визначаються Платіжною організацією в її документах щодо порядку оформлення участі в НСМЕП.

Договір про видачу платіжної картки і розрахункове обслуговування фізичної особи складається в двох примірниках.

1.25. Термін дії платіжної картки обумовлюється договором між емітентом і клієнтом та обмежується терміном, що визначається Платіжною організацією.

Термін дії платіжного додатка картки визначається емітентом у межах терміну дії картки, але може бути змінений ним у цих межах за письмовою заявою клієнта.

Картка дійсна до зазначеного в ній дня, місяця та року (включно). Після завершення терміну дії платіжного додатка картки операції із застосуванням цього додатка неможливі.

Вказана вимогу Наказу НБУ № 620 продубльована в тексті долученого на а.с. 26 документу: згідно п.2.1.1.1 Банк випускає клієнту ОСОБА_2 на підставі заяви, яка заповнена належним чином та підписана клієнтом. ОСОБА_2 і відкриття рахунку карти здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення про можливість випуску карти клієнта.

Згідно п.2.1.1.2.1 - Для надання послуг Банк видає ОСОБА_3, її вид визначено в Памятці клієнта/ Довідці про умови кредитування і Заяві, підписуванням яких ОСОБА_3 і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання ОСОБА_3, яка вказана в Заяві там же.

В матеріалах справах, тексті заяви-анкети (а.с.8-9) відсутні дані про видачу відповідачу платіжної карти, про термін її дії та її номер, що робить неможливим зробити висновок про початок строку позовної давності за вказаним договором.

Суду апеляційної інстанції представником Банку надано виписки руху коштів на карткових рахунках користувачем яких є відповідач.

Шляхом співставлення дат та цифр з долученого до позовної заяви довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № 565566 (а.с.36) та виписки по карткових рахунках відповідача, які надані представником позивача суду апеляційної інстанції, (а.с.112-116) можна зробити висновок, що виписка з руху коштів по карті 4149*******5566 має відношення до вказаної справи. Останній платіж з застосуванням платіжної карти по вказаному картрахунку через термінал зроблено 28.02.2011р (а.с.113), всі наступні операції по вказаному картрахунку проводились операційною системою Банку в центральному офісі шляхом списання коштів з картрахунку на оплату відсотків та штрафу ( а.с.114-116).

Згідно ст. 257 ЦК - Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В суді першої інстанції відповідач зробив заяву про застосування строків позовної давності (а.с.52-52).

В заяві-анкеті відсутня умова щодо строку позовної давності, однак пунктом 1.1.7.13 на а.с. 22об. передбачено строк позовної давності в 50 років. На вказаному аркуші відсутній підпис відповідача, як і відсутні підписані ним Умови та Правила надання банківських послуг.

Посилання суду першої інстанції на те, що відповідачем перервано перебіг позовної давності шляхом внесення платежу в березні 2015 року суд апеляційної інстанції не може визнати обґрунтованим, виходячи з наступних обставин:

свої висновки суд першої інстанції робив згідно з розрахунком заборгованості, який долучено до позовної заяви (а.с. 33-35), однак у вказаному розрахунку відсутнє посилання на номер карткового рахунку;

в наданій суду апеляційної інстанції виписці коштів по картковому рахунку 4149*******5566 відсутні будь які операції 14 березня 2015 року, які проведені з використанням платіжної картки або внесенням готівки через касу відповідачем, а також не проводились будь які операції і операційною системою Банку. Лише 31.03.2015 року операційною системою Банку списано з рахунку кошти на оплату відсотків в сумі 239,69 та оплату 100 грн. штрафу. Кошти списувались за рахунок кредитного ліміту, який було відкрито в односторонньому порядку Банком 23.01.2-214 року (а.с.116, 114).

Згідно ст. 303 ЦПК - Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно статті 309 ЦПК - Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4)порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права...

Аналізуючи в сукупності доводи апелянта-відповідача з доводами позовної заяви в їх звязку нормами Законів та нормативними актами НБУ, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в справі відсутні докази, які дають можливість перевірити обґрунтованість заперечень відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з вказаним позов та обґрунтованості долучених розрахунків.

Обовязок доказування і подання доказів щодо правомірності вимог та дотримання строків позовної давності в силу ст. 60 ЦПК покладено на позивача.

Тому, відсутність даних про видачу платіжної карти та її реквізитів за вказаним договором робить неможливим визначити дату з якої у Банку виникло право на звернення до суду за захистом свого права на повернення кредитних коштів та плати за користування ними, оскільки в суді першої інстанції відповідач просив застосувати строк позовної давності.

Крім цього, із-за відсутності належних доказів, суд апеляційної інстанції не має можливості перевірити і долучений розрахунок заборгованості (а.с. 33-35) оскільки наведені в розрахунку грошові суми не співпадають із сумами, які зазначені у виписці руху коштів по картковому рахунку 4149*******5566. Позивачем не долучено до справи і Правил користування кредитною карткою Універсальнa/ GOLD.

Аналогічно суд апеляційної інстанції не може визнати належними доказами і долучені позивачем до справи матеріали на (а.с. 9-32), оскільки вказані документи не мають назв, позивачем не зазначено період їх чинності, тобто не відповідають вимогам щодо оформлення відомчих нормативних актів в банківській системі.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення слід скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

В И Р І Ш и В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Борщівського районного суду від 14 вересня 2015 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в позові ПАТ ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_4