Справа № 357/1892/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Антко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до укладеного 26.06.2007 року, між позивачем та відповідачем ОСОБА_1, кредитного договору, до якого в подальшому вносилися зміни та доповнення від 29.05.2008 року, від 30.09.2009 р., від 28.04.2010 року, позивач надав позичальнику ОСОБА_1 кредит в сумі 125 000 Євро на строк до 01.06.2027 року під 12% річних. В забезпечення виконання умов цього кредитного договору між позивачем та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був укладений Договір поруки від 29.09.2009 року за яким поручитель ОСОБА_2 зобов'язався перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_1 зобов'язань в повному обсязі. Оскільки позичальник не виконує взяті на себе зобов'язання щодо вчасного та належного повернення боргу, позивач просить суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором (дострокове повернення) в сумі 1403847,65 грн. та судові витрати по справі.

Представник позивача, згідно довіреності в справі, позов підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_2, згідно довіреності в справі, позов не визнав, подав письмово викладені заперечення.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступих підстав.

Так, судом встановлено, що між ВАТ «Кредобанк» праовонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», відповідно до п. 1.2 Статутту ПАТ «Кредобанк», затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів банку, погодженого Нацбанком України 24.12.2009 року, та ОСОБА_1 було укладено 26.06.2007 року Кредитний договір № 005/12. За умовами якого позичальник отримала в кредит грошові кошти в сумі 125 000 Євро, терміном до 01.06.2027 року. За користування кредитом позичальник сплачує банку 12% річних. Кредитні кошти надавалися в безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок ОСОБА_1 (а.с.5-7)

Встановлено, що між позивачем та позичальником ОСОБА_1 було укладено додаткові договори від 29.05.2008 року та від 30.09.2009 року, від 28.04.2010 року. Додаткові договори стосуються зміни валюти та зміни відсотковї ставки за користування кредитом. Копії даних договорів приєднано до матеріалів справи (а.с.10, 11, 15,).

Також, встановлено, що 29.09.2009 року в забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором в повному обсязі, - між позивачем та відповідачами був укладений Договір поруки (а.с.17).

Встановленим є те, що позивач виконав свої зобов'язання за вказаним Кредитним договором, передав кошти. Відповідач порушила взяті на себе зобов'язання, з серпня 2013 року відповідач ОСОБА_1 перестала належно виконувати умови Кредитного договору, порушила графік погашення кредиту, який є невід'ємною частиною зазначеного кредитного договору (а.с.8,9).

Судом встановлено, що позивач на час звернення до суду з даним позовом не направляв відповідачам ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_2 вимогу про погашення поточної заборгованості чи вимогу щодо дострокового погашення кредиту. Представник позивача не спростував наведені обставини.

При вирішенні даного спору суд виходив з наступного.

Згідно з нормою статті 526 ЦК Укпраїни зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема : зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору" так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530,631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). А як вбачається з матеріалів даної справи позивач та позичальник ОСОБА_1 встановили як строк дії договору - до 01.06.2027 року, так і строки виконання зобов'язань із щомісячним погашенням платежів, згідно графіку.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні не визнав позовні вимоги, як відносно поручителя, просив застосувати положення ст.559 ЦК України, так і відносно відповідача ОСОБА_1, оскільки позивач в порушення вимог Кредитного договору, не направив позичальнику письмову вимогу про дострокове повернення кредиту.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється у випадку зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до розрахунку, наданого банком на підтвердження своїх позовних вимог, позичальник ОСОБА_3 в серпні 2013 року здійснила останній платіж по заборгованості за кредитом відповідно графіку, але в обумовлений строк у вересні 2013 року, позичальник не провела наступний платіж, тобто перестала виконувати свої щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом (а.с.18-22).

Згідно правової позиції, що висловив Верховний Суд України при розгляді справи № 6-53цс /14 : «Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки ( якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги),якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя .

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб»єктивного права кредитора й суб»єктивного обов»язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Періодичність погашення кредиту встановлена Кредитним договором №005/12 від26.06.2007 року( пункт3.4., 4.1. Кредитного договору та додатковими Договорами до нього, зокрема пунктом 4 Додаткового договору №2 від 28.04.2010 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, що доданий позивачем до позову, позичальником не сплачено заборгованість за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом починаючи з вересня 2013 року по даний час.

З урахуванням вищенаведеного шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителя розпочав свій перебіг з 01.10.2013 року та збіг 31 березня 2014 року.

Однак, жодних доказів того, що позивач звертався до ОСОБА_2 з вимогою, про сплату боргу або з позовом про стягнення заборгованості позивачем, не надано.

Враховуючи те, що банком не було пред'явлено вимоги до поручителя протягом 6 місяців з моменту прострочення чергового платежу у вересні 2013 року та на підставі ст. 559 Цивільного кодексу України порука ОСОБА_2 за кредитним договором №005/12 від 26червня 2007 року є припиненою.

Крім того, на момент укладання договору поруки розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами відповідно до умов Додаткового Договору до Кредитного договору № 005/12 від 26.06.2007року, який був укладений між позичальником та банком 30.09.2009 року становив 13% річних(пункт 3.2. Договору кредиту) (а.с.12).

Однак, як слідує з встановлених судом обставин - 28.04.2010року між банком та позичальником був укладений Додатковий договір № 2 до Кредитного договору № 00/ 12 від 26.06.2007року. Пунктом 4 Додаткового договору № 2 було збільшено відсоткову ставку за користування кредитом до 15 % річних. Таким чином, внаслідок збільшення відсоткової ставки за кредитним договором збільшився обсяг відповідальності поручителя, оскільки збільшилися відсотки за користування кредитними коштами. В матеріалах спарви відсутні докази в підтвердження згоди чи інформованості поручителя про збільшення відсоткової ставки за кредитним договором.

Таким чином, враховуючи те, що Додатковий договір №2 до Кредитного договору укладений без згоди поручителя та внаслідок його укладення було збільшено обсяг відповідальності поручителя то відповідно до вимог ч.1 ст.559 ЦК України - Договір поруки від 29.09.2009року є припиненим внаслідок збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди.

З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку, що порука відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором від 26.06.2007 року , - припинена.

Щодо позовної вимоги до відповідача ОСОБА_1, слід зазначити, що пунктом 4.9. Кредитного договору №005/12 від 26 червня 2007 року в редакції викладеній Додатковим договором від 30 вересня 2009 року, встановлено, що банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє позичальника.

Пунктом 4.10. Кредитного договору встановлено, що позичальник зобов'язаний протягом 30 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим Договором.

Тобто, умовами Кредитного договору сторони встановили те, що дострокове погашення заборгованості за кредитом можливе, лише, у разі пред'явлення відповідної письмової вимоги банку. При цьому сторонами договору не встановлено, обов'язок позичальника самостійно достроково погасити кредитну заборгованість у випадках встановлених пунктом 2.9 Кредитного договору, а чітко визначено, що обов'язок дострокового погашення кредитної заборгованості наступає у позичальника лише у випадку пред'явлення відповідної вимоги банком.

Вказане повністю кореспондується з вимогами ч. 2 статті 530 ЦК України відповідно до вимог якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначалося вище пунктом 4.10. Кредитного договору встановлено строк, 30 банківських днів протягом якого позичальник зобов'язаний виконати вимогу Банку про дострокове погашення заборгованості за кредитом

Також, слід зазначити, що пунктом 2.2. Договору поруки встановлено, що кредитор письмово повідомляє поручителя про виконання Боржником зобов'язань за кредитним договором із зазначенням суми заборгованості.

Пунктом 2.3. Договору поруки встановлено, що поручитель зобов'язаний сплатити Кредитору заборгованість протягом 7 календарних днів з моменту невиконання Боржником зобов'язань за кредитним зговором.

Тобто, відповідно до вказаних положень кредитного договору та договору поруки сторони встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зобов'язані достроково сплатити кредитні кошти та відсотки, лише, за умови попереднього письмового повідомлення банком про наявність заборгованості з зазначенням суми такої заборгованості та вимоги про дострокове повернення кредитних коштів. А як було встановлено судом, позивач не направляв ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_2 вимоги про дострокове повернення коштів. Дана вимога стала відома відповідачам в зв»язку з розглядом даної справи судом.

Згідно ч.1ст.627 ЦК України,відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Таким чином, даючи аналіз обставинам справи та зазначеним правовим нормам, суд приходить до висновку, що вимога позивача про дострокове стягнення з відповідачів заборгованості за Кредитним договором № 005/12 від 26.06.2007 року не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 254,257,258,261,267,526,530,559,610,611631,1048, 1050 ЦК України, Постановою №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 30.03.2012 р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", Постановою судової палати у цивільних та господарських справах ВС України від 19.03.2014 р., ст.ст. 10, 60, 88,158, 212 - 215, 296 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя О. Я. Ярмола