УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКолодійчука В.М.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В.,Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 21 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, у якому просило: стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь банку кредитну заборгованість в розмірі 317 885 грн 42 коп., в тому числі: суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 194 949 грн 51 коп., суму заборгованості за процентами в розмірі 122 935 грн 90 коп.; стягнути пропорційно з відповідачів судові витрати в розмірі 3 178 грн 85 коп.; в рахунок погашення заборгованості за кредитом, що складає 207 888 грн 98 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_8, а саме: домоволодіння загальною площею 48,20 кв. м., крім цього підвал 20,2 кв. м., в тому числі житловою площею 24,70 кв. м., що належить ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на праві власності.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 28 листопада 2006 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Український промисловий банк») та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 20 тис. доларів США із розрахунку 13,5 % річних на весь час фактичного користування кредитом на строк з 28 листопада 2006 року по 27 листопада 2021 року.

Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечено порукою відповідно до укладеного договору поруки від 08 листопада 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_7 (поручитель) (ОСОБА_6 - боржник), згідно з яким поручитель поручився перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором від 28 листопада 2006 року.

Також, виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечено іпотечним договором від 28 листопада 2006 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_6, який діяв від свого імені та імені малолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, і неповнолітнім ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, який діяв за згодою свого батька - ОСОБА_6

Предметом іпотеки за договором є вказане вище домоволодіння, що належить на праві власності ОСОБА_6 (позичальник), ОСОБА_8 (син позичальника), ОСОБА_9 (син позичальника).

Позивач, посилаючись на те, що він є правонаступником ТОВ «Український промисловий банк», те, що ОСОБА_6 (позичальник) не виконуються належним чином кредитні зобов'язання та станом на 09 квітня 2014 року існує непогашена заборгованість, яку в добровільному порядку відповідачі погашати відмовляються, просив суд задовольнити позов у обраний ним спосіб.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 21 квітня 2015 року рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2014 року в частині відмови в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_6 (боржник), ОСОБА_7 (поручитель), ОСОБА_8 (син боржника - іпотекодавець) про стягнення боргу скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов в цій частині задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 (боржник), ОСОБА_7 (поручитель), ОСОБА_8 (син боржника - іпотекодавець) на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 28 листопада 2006 року станом на 09 квітня 2014 року в розмірі 260 722 грн 11 коп., з яких: 194 949 грн 25 коп. - сума заборгованості за тілом кредиту; 65 772 грн 60 коп. - сума заборгованості за процентами.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір в розмірі 1 185 грн 94 коп., з кожного.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки та рішення апеляційного суду в частині часткового стягнення заборгованості та залишення в силі рішення міськрайонного суду щодо відмови в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При розгляді справи судами встановлено, що 28 листопада 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір. Згідно з умовами цього договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 20 тис. доларів США, а позичальник зобов'язався сплатити 13,5 % річних та повернути кредит до 27 листопада 2021 року.

Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечено порукою відповідно до укладеного договору поруки від 28 листопада 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_7 (поручитель), ОСОБА_6 (боржник), згідно з яким поручитель поручився перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором від 28 листопада 2006 року.

Також, виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечено іпотечним договором від 28 листопада 2006 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_6, який діяв від свого імені та імені малолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, і неповнолітнім ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, який діяв за згодою свого батька - ОСОБА_6

Предметом іпотеки за договором є вказане вище домоволодіння, що належить на праві власності ОСОБА_6 (позичальник), ОСОБА_8 (син позичальника), ОСОБА_9 (син позичальника).

Взяті на себе зобов'язання позичальник належним чином не виконував, з червня 2010 року платежі по погашенню заборгованості по кредиту та процентах не вчиняв, в результаті чого у нього перед товариством виникла заборгованість, яка обрахована за період з 30 червня 2010 року по 09 квітня 2014 року, і станом на 09 квітня 2014 року становить 317 885 грн 42 коп., в тому числі: сума заборгованості за тілом кредиту - 194 949 грн 51 коп.; сума заборгованості за процентами - 122 935 грн 90 коп.

Встановлено, що ТОВ «Український промисловий банк» відступив право вимоги за кредитним договором від 28 листопада 2006 року, укладеним з ОСОБА_6, на користь ПАТ «Дельта Банк» (а. с. 33-42). Прострочена заборгованість виникла ще перед первісним кредитором, до передачі активів на користь ПАТ «Дельта Банк». Наданим розрахунком заборгованості за кредитним договором підтверджується, що ПАТ «Дельта Банк» прийнято на баланс заборгованість за тілом кредиту в розмірі 16 412,08 доларів США та за процентами в розмірі 1 990,73 доларів США (а. с. 25).

Ухвалюючи у справі судове рішення про відмову в позові у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту отримання повідомлення відповідачами про відступлення права вимоги щодо вказаних кредитних зобов'язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк», що в силу ст. 1082 ЦК України позбавляє їх від обов'язку сплачувати кредитну заборгованість на користь фактора. Також суд послався на відсутність доказів отримання досудової вимоги банку відповідачами, а відтак дійшов висновків про безпідставність позову.

Крім того, на застосуванні строків позовної давності наполягали відповідачі, а враховуючи, що ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду 13 травня 2014 року, то в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитом та процентами за період з 10 грудня 2006 року по 13 травня 2011 року (5 883 доларів США боргу за кредитом та 15 765,232 доларів США боргу за процентами) суд першої інстанції відмовив і у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Визначити зазначені суми в Національній валюті України суд не мав можливості у зв'язку з ненаданням позивачем необхідних для цього відомостей.

Апеляційний суд з такими висновками не погодився, встановив, що відповідний договір відступлення права вимоги від 30 червня 2010 року чинний і щодо нього, згідно ст. 204 ЦК України, діє презумпція правомірності правочину. Відповідачами даний договір не оспорений. Позивач надав апеляційному суду докази письмового повідомлення ОСОБА_6 про заміну кредитора (а. с. 102-103), а тому апеляційний суд дійшов висновків про доведеність ПАТ «Дельта Банк» у нього права вимоги в рамках даного спору.

В суді першої інстанції відповідачі заявляли про застосування позовної давності (а. с. 76-78), а тому, на переконання апеляційного суду, вимога про стягнення заборгованості за період до 13 травня 2011 року (три роки до подачі позову) задоволенню не підлягає.

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 09 квітня 2014 року розмір заборгованості нарахованої після 13 травня 2011 року разом становить (16 412,08 $ + 5 537,16 $) = 21 949,24 доларів США (за курсом НБУ - 11,8784, на день розрахунку складає 260 722 грн 11 коп.), у тому числі: за кредитом (16 412,08 $ * 11,8784) = 194 949 грн 25 коп.; за відсотками - 5 537,16 $ * 11,8784) = 65 772 грн 60 коп.

На переконання апеляційного суду, у відповідності до умов укладених між сторонами договорів, вимог норм ЦК України та Закону України «Про іпотеку», встановлена апеляційним судом кредитна заборгованість підлягає стягненню на користь позивача в солідарному порядку з основного боржника, поручителя та іпотекодавця.

Щодо позову в частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, то міськрайонний суд послався на те, що така вимога суперечить ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (набрав чинності з 07 червня 2014 року) нормами якого встановлено тимчасову заборону у визначених цим законом випадках на примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку». Апеляційний суд з висновками суду першої інстанції у цій частині погодився.

Наведені вище висновки апеляційного суду в цілому визнати законними і обґрунтованими не можна.

Як роз'яснено у п. 23 постанови в пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553559 ЦК) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

У зв'язку із цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена.

Суд апеляційної інстанції на вказані положення уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про солідарну відповідальність основного боржника за кредитним договором, поручителя та іпотекодавця.

Крім того, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про необхідність застосування до правовідносин між сторонами у справі в частині іпотечного зобов'язання положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», як підстави відмовив позові в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, апеляційний суд не врахував того, що установлений цим законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

До таких правових висновків зводиться і правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 27 травня 2015 року, справа № 6-57цс15.

Питання щодо розподілу судових витрат є похідним (ст. 88 ЦПК України).

У зв'язку з наведеним та враховуючи вимоги ст. ст. 213, 214, 303 ЦПК України, апеляційний суд передчасно ухвалив у даній справі рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» у обраний апеляційним судом спосіб, а відтак оскаржуване в касаційному порядку рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 21 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук
Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова О.В. Умнова І.М. Фаловська