АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

при секретарі: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Побутрембудматеріали»

на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 січня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Побутрембудматеріали» про стягнення заробітної плати, відшкодування за невиплату належних звільненому працівникові сум та моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, який уточнив в листопаді 2013 року, та остаточно просив стягнути з ТОВ «Побутрембудматеріали» на його користь невиплачену при звільненні заробітну плату в розмірі 9546 грн. 20 коп., моральну шкоду в розмір 5000 грн. та 2500 грн. витрат на правову допомогу.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23 січня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Побутрембудматеріали» на користь ОСОБА_2 невиплачену заробітну плату в розмірі 4000 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ТОВ «Побутрембудматеріали» в дохід держави судові витрати в розмірі 114 грн. 70 коп. та 229 грн. 40 коп., а всього -344 грн. 10 коп.

Додатковим рішенням цього ж суду від 10 лютого 2014 року стягнуто з ТОВ «Побутрембудматеріали» на користь ОСОБА_2 невиплачену заробітну плату в розмірі 5546 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 2500 грн.

Ухвалою цього суду від 23 червня 2014 року заяву ТОВ «Побутрембудматеріали» про скасування заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ТОВ «Побутрембудматеріали» ставиться питання про скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 січня 2014 року повністю та ухвалення по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 Апелянт посилається на порушення Октябрським районним судом м. Полтави норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 307 ч. 1 п. 1, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, якщо встановить, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі наказу № 264-к від 19.02.2013 року ОСОБА_2 був прийнятий на посаду адміністратора заправних станцій ТОВ «Побутрембудматеріали».

01 липня 2013 року позивача звільнено з займаної посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу № 1110-к від 01.07.2013 року.

Трудову книжку одержано позивачем 14.07.2013 р., але в порушення вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України повного розрахунку при звільненні з ним не проведено.

05 серпня 2013 року позивач ОСОБА_2 направив відповідачу рекомендованим листом заяву про видачу йому довідки про заробітну плату за весь час роботи в ТОВ «Побутрембудматеріали» з 19.02.2013 р. до 01.07.2013 р., довідки про виплачену йому заробітну плату із зазначенням виплаченої суми, дати виплати та періоду за який її виплачено, довідки про нараховані йому суми при звільненні, які належать до виплати, про проведення із ним розрахунку відповідно до діючого законодавства.

У порушення вимог ст. 49 КЗпП України довідки про роботу та заробітну плату відповідачем позивачеві видано не було.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що при звільненні позивача 01.07.2013 р. відповідачем не було виплачено йому заробітну плату за 2,5 місяці в сумі 2900 грн., тому відповідач повинен виплатити позивачеві заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за весь період затримки розрахунку на час постановлення судового рішення в кількості 106 робочих днів, виходячи із середньоденної заробітної плати 62 грн. 70 коп., що складає 6646 грн. 20 коп., а у сумі становить 9546 грн. 20 коп.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України обов'язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки (ч. 3 ст. 27 ЦПК України).

За правилами ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Докази, подані з порушенням вказаних вимог, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Згідно положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпП України).

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення.

Підставами відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові відповідно до ст. 237-1 КЗпП України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» є наявність

порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Таким чином, обов'язок довести суду відсутність своєї вини у непроведенні розрахунку із звільненим працівником покладається на роботодавця.

Натомість, відповідач по справі - ТОВ «Побутрембудматеріали» фактично ухилився від доказування та подання суду доказів. Будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом першої інстанції (а.с. 21, 35, 41-42, 51), відповідач чотири рази в судові засідання не з'являвся, доказів на спростування вимог позивача суду не надав та про наявність таких доказів суд не повідомив, відповідних обставин по справі не довів, що свідчить про недобросовісне виконання ним своїх процесуальних обов'язків.

Надання доказів до суду апеляційної інстанції не є підставою для скасування судового рішення, оскільки відповідно до ст. 131 ЦПК України такі докази відповідач зобов'язаний був подати до місцевого суду до початку розгляду справи.

За змістом п. 6 ч. 3 ст. 295, ч. 2 ст. 303 та п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку (п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 р. № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»).

З огляду на викладене, за відсутності поважних причин неподання доказів до суду першої інстанції та приймаючи до уваги недобросовісне виконання відповідачем своїх процесуальних обов'язків, колегія суддів не приймає додані до апеляційної скарги докази та не вбачає підстав до задоволення скарги та скасування рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Побутрембудматеріали» - відхилити.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 січня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: підпис

Судді: підписи

З оригіналом вірно. Суддя