Ухвала

іменем України

25 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О.,Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Херсонського учбово-виробничого підприємства Українського товариства глухих до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 25 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року Херсонське учбово-виробниче підприємство Українського товариства глухих звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути зі ОСОБА_6 11 383,31 грн заборгованості по сплаті за житлово-комунальні послуги, яка виникла за період з липня 2012 року до серпня 2013 року.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідачка є наймачем жилої площі (ліжко-місць) у гуртожитку по АДРЕСА_1, який належить Українському товариству глухих, та користується житлово-комунальними послугами, які надає позивач, однак не сплачує їх у повному обсязі, внаслідок чого утворився борг.

14 січня 2015 року рішенням Суворовського районного суду м. Херсона у задоволенні позову відмовлено.

25 березня 2015 року рішенням апеляційного суду Херсонської області рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено.

У касаційній скарзі представник відповідачки просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що відповідачка разом зі своїми дітьми користується чотирма кімнатами у гуртожитку, між сторонами укладено договір найму цих кімнат, дія якого була поновлена на новий строк, однак за період з липня 2012 року по серпень 2013 року відповідачка не сплачувала за проживання у гуртожитку у повному обсязі, внаслідок чого утворився борг, який підлягає стягненню.

Рішення апеляційного суду є правильним та таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Судом установлено, що гуртожиток по АДРЕСА_1 належить Українському товариству глухих на праві колективної власності на підставі свідоцтва про право власності від 18 серпня 2000 року.

ОСОБА_6 разом зі своїми дітьми - сином ОСОБА_8, 1982року народження, та донькою - ОСОБА_9, 1987 року народження, вселилась до цього гуртожитку як член сім'ї ОСОБА_10 (її батька), якому за спільним рішенням адміністрації та профспілки товариства на сім'ю із 4 осіб було виділено 4 кімнати житловою площею 54 кв. м.

07 травня 2003 року на виконання умов мирової угоди, затвердженої ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 07 травня 2003 року у справі за позовом товариства до ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про виселення, між сторонами укладені три окремі договори найму.

Зокрема, між ОСОБА_6 та позивачем укладено договір найму житлового приміщення у секторі № 15 гуртожитку строком до 31 грудня 2003 року.

25 жовтня 2007 року між ОСОБА_6 та позивачем укладено договір найму житлового приміщення в гуртожитку строком до 25 жовтня 2008 року.

Згідно з довідкою Херсонського учбово-виробничого підприємства Українського товариства глухих від 13 березня 2012 року до складу сім'ї ОСОБА_6 належать: ОСОБА_6, її син ОСОБА_8 та донька ОСОБА_11, які зареєстровані у гуртожитку.

Із розрахунку Херсонського учбово-виробничого підприємства Українського товариства глухих вбачається, що за особовим рахунком наймача ОСОБА_6 за період з липня 2012 року до серпня 2013 року існує заборгованість по сплаті за проживання в гуртожитку в розмірі 11 383 грн 31 коп. виходячи із кількості 8 ліжко-місць.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції правильно встановив обставини справи про те, що відповідачка зі своїми дітьми проживає у гуртожитку, який належить позивачу, та користується чотирма кімнатами, і між нею та позивачем укладено договір найму жилого приміщення, який постійно поновлюється, оскільки вони продовжують користуватись житлом.

Однак відповідачка не виконує взятих на себе зобов'язань за договором та не сплачує за проживання та користування наданими їй послугами у гуртожитку, внаслідок чого за період з липня 2012 року по серпень 2013 року утворився борг у розмірі 11 383 грн 31 коп., який підлягає стягненню, як передбачено ст. ст. 526 ЦК України, що є підставою для задоволення позову.

При цьому судом апеляційної інстанції правильно застосовано закон, що регулює відносини, які виникли між сторонами, оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідачка надала квитанції про сплату нею за проживання у гуртожитку і борг відсутній, а всі здійснені платежі потрібно зараховувати за проживання саме її, а не ОСОБА_10, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи, у яких містяться квитанції про оплату ОСОБА_10 за своє проживання у гуртожитку, крім того, між ними були укладені окремі договори найму на різні кімнати, тому підстави для зарахування цих коштів в якості оплати за її з дітьми проживання у гуртожитку відсутні.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення апеляційного суду Херсонської області від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 відхилити, рішення апеляційного суду Херсонської області від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді: В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко