Справа № 331/8275/15
Провадження 2/331/2151/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі :

головуючого судді: Жуковій О.Є.

при секретарі: Пакуло В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 10.11.2015 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача в якому просив стягнути з ДП Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 55 001,12 гривень, 10 000 гривень в відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що він працював на підприємстві відповідача з 14.12.2009 року. Була звільнена з підприємства 26.02.2014 року , однак при звільненні відповідач не здійснив з нею повного розрахунку та не виплатив заробітну плату . На теперішній час відповідачем належні позивачу кошти не сплачені, попри наявність судових наказів про стягнення заборгованості по заробітній платі, та судових рішень. Вважає, що з відповідача слід стягнути середній заробіток за період з 03.10.2014 року по 10.11.2015 року за 277 днів в сумі 64 707,20 гривень, що з врахуванням суми податку складає 55001,12 гривень, а також заподіяну невиплатою заробітної плати моральну шкоду, яку оцінює в 10 000 гривень.

У судове засідання позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позову.

Представник відповідача надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність , позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував щодо задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов належить задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.116 КЗПП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення.

Як вбачається з копії трудової книжки (а. с. 18 ) ОСОБА_1 працювала на підприємстві відповідача і була звільнена наказом по підприємству № 20-к від 26.02.2014 року за ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідачем не було виплачено позивачу заборгованість по заробітній платі, у зв»язку з чим Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було видано судові накази про стягнення на користь позивача заборгованості з Державного підприємства Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект», крім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2014 року з відповідача на користь ОСОБА_1 біло стягнуто середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 25 836,82 гривень та 2000 гривень в відшкодування моральної шкоди (а.с.6-14)

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗПП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗПП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 січня 2-014 року у справі № 6-144 цс 13, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, визначені у ст. 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 зазначеного Кодексу. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, роботодавець не звільняється від такої відповідальності.

Відповідно до Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці, які передують події, з якою повязана виплата.

Як вбачається з довідки, наданої відповідачем (а.с.20), середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складала 233,60 гривень .

Оскільки , станом на 26 лютого 2014 року з позивачем при звільнені розрахунку проведено не було , а з дня ухвалення попереднього рішення суду , яким було стягнуто на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, з 03.10.2014 року по 10.11.2015 року пройшло 277 робочих днів ( без врахування святкових та вихідних) , то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 складає 277 дні * 233,60 гривень = 64 707,20 гривень .

При цьому суд зазначає, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідним обов»язком роботодавця та працівника, суд визначає суму , що підлягає стягненню без утримання цього податку й інших обов»язкових платежів (п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24 грудня 1999 року № 13), а тому доводи позивача в частині стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з врахуванням податку на прибуток, є необґрунтованими.

Разом з тим, враховуючи вимоги ст. ст. 10, 11 ЦПК України на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в межах заявлених позовних вимог в сумі 55001,12 гривень.

Вирішуючи вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно п.13 ППВСУ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форм власності .

В судовому засіданні було встановлено, що відповідачем було дійсно порушено права ОСОБА_1 у сфері трудових правовідносин, що виразилося в невиплаті їй належних при звільненні сум заробітної плати, через що у суду не викликає сумнівів , що вищевикладене призвело до моральних страждань позивача, вимусило його прикладати додаткові зусилля для організації свого життя і йому дійсно було заподіяно моральну шкоду.

Представник відповідача в наданій суду заяві визнав як сам факт заподіяння моральної шкоди, так і розмір її відшкодування в сумі 10 000 гривень, через що з Державного підприємства Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» на користь ОСОБА_1 в відшкодування моральної шкоди слід стягнути 10 000 гривень.

На підставі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави окремо за вимоги майнового характеру у сумі 550,01 гривень , та окремо за вимоги немайнового характеру у сумі 487,20 гривень, а всього на загальну суму 1037,21 гривень.

Керуючись ст. ст. 116,117 КЗпП України, ст. 34 Закону України Про оплату праці, 20 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24 грудня 1999 року № 13 , ст. 10,11, 209, 212,214,215, 217, 218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити .

Стягнути з Державного підприємства Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 55001 ( п»ятдесят п»ять тисяч одну) гривню 12 копійок , 10 000 ( десят тисяч) гривень 00 копійок в відшкодування моральної шкоди .

Стягнути з Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» на користь держави судовий збір в сумі 1037 (одна тисяча тридцять сім ) гривень 21 копійок .

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за один місяць допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

02.12.2015