РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18444/14-ц

пр. № 2/759/971/15

26 травня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Кириленко Т.В.

при секретарі Завадському О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила виселити відповідача з квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що він систематично порушує правила співжиття і робить неможливим проживання в одній квартирі.

Протягом розгляду справи позивачка змінила предмет позову та просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що дана квартира належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 28.11.1995р. Відповідач був зареєстрований в спірній квартирі після реєстрації шлюбу як член її сім'ї. Близько року вони проживали в цій квартирі, а приблизно в листопаді 2012р. переїхали проживати у квартиру АДРЕСА_4 В даний час шлюб між ними розірваний, відповідач їй чинить перешкоди в користуванні її власністю.

В судовому засіданні представник позивачки уточнив, що позивачка просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 саме на підставі ст. 405 ЖК України у зв'язку з не проживанням без поважних причин в квартирі понад один рік.

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить вселити його в квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкод в користуванні квартирою, посилаючись на те, що поселився та був зареєстрований в спірній квартирі в якості чоловіка позивачки в 2011р. Наприкінці 2012р. вони з відповідачкою за взаємною згодою переїхали проживати в набуту під час шлюбу квартиру АДРЕСА_4, де проживали разом до серпня 2014р., питання перереєстрації місця проживання не ставилось, а тому він не втратив права користування в квартирі АДРЕСА_1.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позови задоволенню не підлягають з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, спірна квартира представляє собою однокімнатну ізольовану квартиру житловою площею 17,2 кв.м. і знаходиться АДРЕСА_1.

Згідно договору дарування від 28.11.1995р. квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_1 /ас 4/.

25.11.2011р. сторони зареєстрували шлюб і ОСОБА_2 2.12.2011р. був зареєстрований в спірній квартирі в якості члена сім'ї власника /ас 7/.

З позовних заяв сторін вбачається, що після реєстрації шлюбу сторони проживали в спірній квартирі, а в кінці 2012р. за взаємною згодою переїхали проживати в квартиру АДРЕСА_4

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в Постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК) необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підтвердження того факту, що відповідач без поважних причин не проживає в АДРЕСА_1 представник позивачки будь-яких доказів не надав, пославшись лише на визнання цієї обставини відповідачем. Проте з позовних заяв обох сторін вбачається, що в кінці 2012р. вони за взаємною згодою переїхали на інше місце проживання - в квартиру АДРЕСА_4, де і проживали до 2014р., а тому твердження позивачки про те, що відповідач не проживав в спірній квартирі без поважних причин є безпідставним.

Обгрунтовуючи в судовому засіданні позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, представник позивача послався саме на положення ч. 3 ст. 405 ЦК України , яка передбачає, що член сім'ї власника втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, а не на положення ст. 391 ЦК України.

Також не знайшов підтвердження в судовому засіданні факт здійснення перешкод позивачкою в користуванні спірною квартирою відповідачу ОСОБА_2, оскільки доказів цього він не надав, не зазначив, які саме перешкоди в користуванні квартирою і з якого часу чинить йому ОСОБА_1, оскільки сам же стверджував, що вони в кінці 2012р. за взаємною згодою переїхали на інше місце проживання.

Таким чином сторони не надали доказів на підтвердження своїх вимог і заперечень, зокрема, фактів не проживання ОСОБА_2 АДРЕСА_1 без поважних причин та здійснення йому перешкод в проживанні за зазначеною адресою, а тому законних підстав для задоволення позовів немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 63, 405 ЖК України, ст.ст. 10, 57, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням та в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів.

Суддя