Провадження № 22-ц/780/2559/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 49 21.04.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

21 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) по сплаті аліментів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про стягнення неустойки (пені) по сплаті аліментів, посилаючись на те, що з 1999 року по 2004 рік перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу залишився проживати з нею та перебуває на її утриманні. 21 травня 2004 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення, за яким ОСОБА_3, починаючи з 28 квітня 2004 року, повинен сплачувати на її користь аліменти в розмірі ? частини всіх видів доходів щомісяця до досягнення сином повноліття. Відповідач виконував обов'язки щодо утримання дитини не в повному обсязі, хоча з 1999 року був приватним підприємцем і мав стабільний дохід, невиконання відповідачем рішення стало причиною виникнення заборгованості, яка станом на 31 березня 2014 року становила 20235 грн., а на 15 грудня 2014 року - 3066,10 грн. Зменшивши позовні вимоги в лютому 2015 року, просила стягнути із відповідача на свою користь неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 106792,95 грн. та покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2015 року позов ОСОБА_2 частково задоволено, стягнуто із відповідача на користь позивача 3000 грн. неустойки за прострочення сплати аліментів та судові витрати 243,60 грн.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача в повному обсязі, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку у розмірі 106792,95 грн. та судові витрати. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала на те, що суд першої інстанції зменшив розмір неустойки (пені), стягнувши на її користь пеню лише в розмірі 3000 грн.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та стягуючи із відповідача ОСОБА_3 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції виходив із того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача як платника аліментів; врахувавши матеріальний та сімейний стан платника аліментів, суд зменшив розмір пені до 3000 грн.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції про стягнення із відповідача на користь позивача неустойки із наступних підстав.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі до 28 липня 2004 року та є батьками неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2004 року стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходу громадян, починаючи з 28 травня 2004 року і до повноліття дитини.

16 березня 2012 року ОСОБА_3 повідомлений під підпис державним виконавцем, що згідно рішення суду він зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дитини і у випадку злісного ухилення від сплати аліментів буде нести кримінальну відповідальність за ст. 164 КК України, розмір заборгованості по сплаті аліментів на попередженні не зазначений (а. с. 13).

Згідно довідки Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції від 28 квітня 2014 року, станом на 22 квітня 2014 року ОСОБА_3 зареєстрований як суб'єкт господарської діяльності і перебуває на обліку Білоцерківської ОДПІ. В період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2011 року працював за фіксованим податком шляхом придбання патенту. Згідно поданих декларацій загальна сума доходу становить: за 2008 рік 33000 грн., за 2009 рік 36000 грн., за 2010 рік 57500 грн., за 2011 рік 80000 грн. В період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року застосовував спрощену систему оподаткування. Згідно поданих декларацій по єдиному податку загальна сума доходу становить за 2012 рік 234294 грн., за 2013 рік 237153 грн., за 2014 рік 227365 грн. (а. с. 37, 48).

Згідно довідки-розрахунку відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції від 02 червня 2014 року, станом на 31 травня 2014 року заборгованість по виконавчому листу становить 12201,10 грн. (а. с. 12); за довідкою-розрахунком від 11 грудня 2014 року станом на 01 грудня 2014 року заборгованість по виконавчому листу становить 3066,10 грн. (а. с. 11).

Як вбачається із довідки-розрахунку відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції від 27 січня 2015 року, станом на 26 січня 2015 року заборгованість по виконавчому листу відсутня (а. с. 43).

Вказані обставини підтверджуються наявними в справі доказами.

Відповідно до ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом.

Згідно ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Визначаючи обсяг та межі відповідальності боржника при утворенні заборгованості, колегія суддів враховує, що відповідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому СК України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках.

За наявності заборгованості із сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів.

Разом із тим всупереч ст. 60 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, а судом першої інстанції при ухваленні рішення про задоволення позову не було з'ясовано, чи мало місце повідомлення державним виконавцем боржника про наявність заборгованості за аліментами та про строк погашення, оскільки саме з цієї дати слід нараховувати пеню за кожен день прострочення виплати заборгованості до її повного погашення.

Факт повідомлення державним виконавцем боржника про наявність заборгованості та про строк погашення мають визначальне значення для задоволення позовних вимог, однак позивачем доказів наявності такого повідомлення під час розгляду справи не надано, судом першої інстанції зроблено безпідставний висновок про наявність вини ОСОБА_3 у виникненні заборгованості по сплаті аліментів та всупереч вимог закону стягнуто із боржника пеню за несплачені аліменти.

Як вбачається із розрахунків заборгованості, наданих позивачем (а. с. 11, 12), відповідач щомісяця сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дитини, але в меншому розмірі, ніж нарахована державним виконавцем, в зв'язку із чим сформувалась заборгованість по аліментах. Після ознайомлення відповідача із наявною заборгованістю відповідач погасив борг по аліментах та на час відкриття провадждення в справі мав переплату аліментів.

Колегія суддів враховує, що в матеріалах справи наявна єдина пропозиція-попередження від 11 квітня 2014 року відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, якою ОСОБА_3 повідомлявся про розмір заборгованості, однак докази її отримання відповідачем відсутні і до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів за попередні періоди ОСОБА_3 не притягався.

Повідомлення державного виконавця від 16 березня 2012 року про необхідність сплачувати аліменти, із яким ознайомився під підпис відповідач, не містить інформації щодо розміру заборгованості.

Інших доказів повідомлення державним виконавцем боржника про наявність заборгованості по аліментах та необхідність її сплати, а також щодо претензій стягувачки з приводу несплати аліментів, позивачем не надано.

Таким чином позивачем не доведено, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти.

Не можна погодитися із доводами апелянта про недоведення відповідачем утворення заборгованості з незалежних від нього причин, оскільки саме на позивача покладається доведення обставин, що відповідач належним чином повідомлявся про прострочення сплати аліментів та розмір заборгованості. Сама по собі обізнаність відповідача про необхідність утримувати дитину та сплату аліментів не свідчить про ці обставини, оскільки відповідачем частково здійснювалась сплата аліментів, а станом на день розгляду справи заборгованість повністю погашена.

З огляду на викладене висновок суду першої інстанції про виникнення заборгованості з вини відповідача та покладення на відповідача в зв'язку із цим відповідальності за прострочення сплати аліментів не ґрунтується на вимогах закону та спростовується матеріалами справи.

Відтак, за відсутності вини відповідача в простроченні сплати аліментів та в зв'язку із цим відсутності підстав для стягнення на користь позивача неустойки (пені) помилковим є висновок суду про покладення на відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 ЦПК Україні та, як наслідок, її зменшення, відповідно до 3000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про відмову позивачу в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) по сплаті аліментів.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.