Справа № 343/1760/14-ц
Провадження № 22-ц/779/651/2015
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І. І.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Проскурніцького П.І., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Гавриляк Є.М.,

з участю сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва на право власності на спадщину, договору дарування та повернення майна та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Яворівської сільської ради про визнання недійсним договору дарування за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду від 04 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Долинського районного суду від 04 лютого 2015 року поновлено ОСОБА_2 строк звернення до суду з позовом.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва на право власності на спадщину, договору дарування та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

Поновлено ОСОБА_3 строк звернення до суду з позовом.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Яворівської сільської ради про визнання недійсним договору дарування задоволено.

Визнано недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, який посвідчений секретарем Солуківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1028,42 гривень сплаченого при поданні позовної заяви судового збору та 1600 гривень витрат, повязаних з наданням правової допомоги адвокатом.

Представник апелянта подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення є незаконним і просить його скасувати.

У скарзі зазначає, що 06 грудня 1978 року, батько ОСОБА_2, ОСОБА_4 розірвав шлюб з ОСОБА_5.

Отримавши план на будівництво за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_4 побудував будинок. В будівництві цього будинку йому допомагав син ОСОБА_2.

Відповідно до записів у погосподарській книзі за 1977-1979 рік головою сім'ї записаний ОСОБА_4.

20 червня 1981 року ОСОБА_4 подарував цей будинок ОСОБА_2, про що свідчить договір дарування будинку, який зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під №5, який завірений секретарем виконкому Солуківської сільської ради Долинського району.

У відповідності зі статтею 14 Закону Української РСР «Про державний нотаріат», який діяв на момент підписання вказаного договору, населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих посвідчують договори, довіреності та інші документи.

Відповідно до протоколу №23 засідання виконкому Соколівської сільської ради народних депутатів Долинського району Івано-Франківської області від 08 грудня 1977 року обов'язки вчиняти нотаріальні дії було покладено на секретаря сільської ради Чиж А.М., яка зареєструвала договір дарування і підписала його.

У вересні 2011 року, ОСОБА_8 звернувся з позовом до суду, яким просив визнати за ним право власності на будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1.

При цьому не вказав суду, що будинок згідно договору дарування належить ОСОБА_2. На підставі неправдивих довідок наданих Яворівською сільською радою, Долинський районний суд 04 квітня 2011 року виніс незаконне рішення яким визнав за ОСОБА_8 право власності на будинковолодіння. Згодом це рішення суду було скасоване. Однак, вказане будинковолодіння ніколи не належало ОСОБА_5, вона тільки за згодою ОСОБА_2 проживала у ньому.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове про задоволення його позову.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до договору дарування від 20 червня 1981 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Солуківської сільської ради ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_2 прийняв у дар жилий будинок, який знаходиться на АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 0,08 га та належить дарителю на підставі погосподарської книги.

Як зазначено у ст. 243 ЦК Української РСР (в ред..1963 р., яка діяла на момент вчинення спірного договору), за договором дарування одна сторона безоплатно передає другій стороні майно у власність.

Відповідно до ч. 2 ст. 243 ЦК Української PCP договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Відповідно до ст. 244 ЦК Української PCP( в ред.1963 р.) договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу. Виходячи зі змісту ст. 227 ЦК Кодексу УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

В договорі дарування, укладеному між сторонами 20.06.1981 року і який є предметом спору, зазначено, що зміст ст. 226 ЦК УРСР сторонам роз'яснено.

У даній статті вказано, що житловий будинок (або частина його), що є особистою власністю громадянина, подружжя, яке проживає спільно, і їх неповнолітніх дітей, може бути предметом договору купівлі-продажу з додержанням статей 101 і 102 цього кодексу. З даної норми випливає, що провадити відчуження житлового будинку може тільки власник. Судом першої інстанції у рішенні зазначено, що згідно записів погосподарської книги, яка велася у Солуківській сільській раді головою сім'ї, тобто власником будинку, на час укладення договору дарування була ОСОБА_5, а не ОСОБА_4, тому останній не мав права укладати договір дарування з сином і його визнано недійсним.

Однак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до такого висновку передчасно, без належного дослідження усіх доказів, що містяться у матеріалах справи, та інших достовірних даних, наданих у процесі розгляду справи суду.

Зокрема, згідно копій записів погосподарської книги по даному господарству (а.с.43-48) вбачається, що дана книга у Солуківській сільській раді, до складу якої входила і громада с. Яворів Долинського району, велася неохайно та з порушенням порядку її ведення. У ній не зазначено необхідних даних про перехід права власності, якщо такий був, причини внесення виправлень записів про власника будинку,а також прізвище ОСОБА_4 зазначено помилково, а саме ОСОБА_4. Однак, зі змісту наданого суду архівного витягу з протоколу №6 засідання виконкому Солуківської сільської ради від 31.03.1970 року вбачається, що земельну площу під будівництво хати в с. Яворів було виділено саме ОСОБА_4 на його власному городі. Таким чином встановлено, що ОСОБА_4 за життя розпочато будівництво саме спірного житлового будинку АДРЕСА_1 і даних про існування у нього іншого городу чи будинку у даному селі, сторонами не надано і судом не встановлено. У погосподарських книгах даного господарства за 1977-1979 роки головою сім'ї значився ОСОБА_4, однак невідомою особою цей запис у книзі виправлено на ОСОБА_5 (а.с.43).

Таким чином, колегія суддів вважає, що на час вчинення договору дарування, ОСОБА_4 був власником будинку АДРЕСА_1, який побудований ним у 1973 та 1975 роках згідно записів у погосподарській книзі.

06 грудня 1978 року ОСОБА_4 розірвав шлюб з ОСОБА_5 і остання не ставила при житті питання про поділ майна подружжя, а саме, про поділ будинку в натурі.

Про існування договору дарування від 20.06.1981 року було відомо як Солуківській та Яворівській сільським радам, так повинно бути відомо і членам сім'ї власника будинку, оскільки після вчинення такого договору, у тій же по господарській книзі за 1980-1982 роки зроблено запис (а.с.44 зворот), що стало підставою для виправлення імені власника цього будинковолодіння з ОСОБА_5 на ОСОБА_2. Мати ОСОБА_2 та ОСОБА_8 при житті не ставила питання про визнання недійсним договору дарування від 20ю06.1981 року, а отже, з ним погоджувалася.

За таких обставин, колегія судді вважає, що у суду першої інстанції не було підстав вважати, що договір дарування від 20.06.1981 року слід визнати недійсним, оскільки власником будинковолодіння на час його вчинення був ОСОБА_4, а не його колишня дружина ОСОБА_5. Даний договір нотаріально посвідчений у секретарем Солуківської сільської ради, яка відповідно до вимог діючого на час вчинення такого договору мала відповідні повноваження на вчинення такої нотаріальної дії.

З огляду на вищенаведене,колегія суддів вважає, що не підлягають до задоволення вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсним спірного договору дарування.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсними свідоцтва про право власності на спадщину, договору дарування спірного будинку від 05.10.2011 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 та повернення спірного будинку, то слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що на підставі рішення Долинського районного суду від 04.04.2011 року за ОСОБА_8 визнано право власності на спірне будинковолодіння АДРЕСА_1.

05.10.2011 року приватним нотаріусом Барабаш Р.С. посвідчено договір дарування, згідно якого ОСОБА_8 подарував, а ОСОБА_3 прийняла в дар житловий будинок та господарські споруди в АДРЕСА_1 (а.с. 34).

У п.3 цього договору зазначено, що цей будинок належить ОСОБА_8 на підставі рішення Долинського районного суду від 04.04.2011 рокуа також аналогічна підстава зазначена у витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 173).

Даний договір дарування 26.10.2011 року зареєстровано у Державному реєстрі прав (а.с. 174) на ім'я ОСОБА_3 і в ньому зазначено, що їй в цілому домоволодіння АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2014 року скасовано рішення Долинського районного суду від 04 квітня 2011 року, про визнання за ОСОБА_8 право власності на спірне будинковолодіння і у задоволенні позову ОСОБА_8 до Яворівської сільської ради про визнання права власності на спірне будинковолодіння АДРЕСА_1 відмовлено. Рішення суду апеляційної інстанції вступило в законну силу і не скасовано (а.с. 10-12, 176).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування від 05.10.2011 року з тих підстав, що його укладено братом ОСОБА_8 на ім'я своєї дружини ОСОБА_3 на підставі судового рішення, яке було скасоване. Також підлягає до задоволення і вимога позивача про повернення спірного домоволодіння його власнику, оскільки його зайняла ОСОБА_3

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину, то така не підлягає до задоволення, оскільки є надуманою. Суду не надано доказів та даних про те, що таке свідоцтво про право на спадщину видавалося ОСОБА_8 після смерті матері ОСОБА_5.і про відсутність такого у суді ствердили сторони та їх представники.

Відповідно до вимог ст. ст. 84,88 ЦПК України з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати та витрати на правову допомогу адвоката і дані про такі містяться у матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального та процесуального права, тому воно не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з постановленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги не спростовують її законності і обґрунтованості.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313,314,316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Долинського районного суду від 04 лютого 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва на право власності на спадщину, договору дарування та повернення майна задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування, укладний 05 жовтня 2011 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 на будинковолодіння АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 будинковолодіння АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Яворівської сільської ради про визнання недійсним договору дарування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1769 грн. судового збору та 400 грн. за надання правової допомоги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

П.І. Проскурніцький

Л.В. Ясеновенко