РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

09.12.2013 р. позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів та просить стягнути з них солідарно на свою користь за договором позики 120000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 957600 гривень, судовий збір в розмірі 3400 гривень, а також витрати на правову допомогу в розмірі 4000 гривень.

(а.с. 2- 3)

При цьому посилається на те, що 05.01.2012 р. подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для потреб сім'ї позичили в неї гроші в розмірі 957600 гривень, що еквівалентно 120000 доларам США та прийняли на себе обов'язок повернути суму позики в строк до 01.04.2012 р. По закінченню зазначеного строку відповідачі борг не повернули, від виконання зобов'язання ухиляються, незважаючи на неодноразові її звернення до них. В зв'язку з чим вона звернулася до суду з вказаним позовом та просить його задовольнити.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив його задовольнити, також просив стягнути суму боргу в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на час ухвалення судового рішення.

Представник відповідачки ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином через засоби масової інформації.

Вислухавши пояснення представників сторін, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.08.1994 р.

17.12.2008 р. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, де зазначала, що з серпня 2008 р. вони з чоловіком припинили спільне ведення домашнього господарства та останній виїхав мешкати в інше приміщення.

Згідно заяви від 01.07.2009 р. ОСОБА_2 не заперечує проти розірвання шлюбу.

(а.с. 4, 30, 31)

Рішенням Приморського районного суду м.Одесі від 26.06.2013 р., яке набрало законної сили 08.07.2013 р., було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

05.01.2012 р. ОСОБА_2 за договорами позики отримав у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 120000 доларів США, які зобов'язався повернути до 01.04.2012 р., про що надав відповідну розписку. Будь-які відмітки про те, що відповідачка надає свою згоду на отримання вказаних грошових коштів відсутні.

(а.с. 7)

Проте до теперішнього часу відповідач ОСОБА_2 борг не повернув.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, а договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, то зобов'язальні договірні відносини між позивачем та відповідачем кваліфікуються судом як позикові.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже відповідно до ст. 612 ЦК України відповідач ОСОБА_2, що прострочив свої зобов'язання повинен повернути позивачці суму боргу за договором позики в розмірі 120000 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на момент виконання судового рішення.

Також суд вважає, що вимоги заявлені до ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, оскільки договір позики укладався саме між позивачкою та ОСОБА_2, який і отримав зазначені кошти. Будь-яких доказів того, що відповідачка ОСОБА_3 надавала свою згоду на укладання відповідачем вказаного договору позики та те, що вказані гроші були використані в інтересах сім'ї суду не надано.

Крім того з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки також слід стягнути судовий збір в розмірі 3400 гривень, а також витрати на правову допомогу в розмірі 4000 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 612, 625 1046, 1049 ЦК України ст. ст. 88, 213 - 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 05.01.2012 р. в розмірі 120000 (сто двадцять тисяч) доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на момент виконання судового рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3400 гривень, а також витрати на правову допомогу в розмірі 4000 гривень, а всього 7400 (сім тисяч чотириста) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено, про що протягом десяти днів з дня проголошення подається апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу потягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

04.03.2015