Головуючий у 1-ій інстанції Скляров В.В.
Доповідач Соломаха Л.І.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 грудня 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:
головуючого-судді Соломахи Л.І.
суддів Біляєвої О.М., Папоян В.В.
при секретарі Парфенюку Д.В.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську Донецької області справу за позовом ОСОБА_2 до старшого слідчого слідчого відділу військової прокуратури сил антитерористичної операції Слободзяна Василя Ярославовича про захист честі, гідності та ділової репутації з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 , в інтересах якого на підставі нотаріально посвідченої довіреності діє ОСОБА_1 , на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 листопада 2015 року, -
В С Т А Н О В И В:
28 вересня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до старшого слідчого слідчого відділу військової прокуратури сил антитерористичної операції (далі ст. слідчий СВ військової прокуратури сил АТО) Слободзяна В.Я. про захист честі, гідності та ділової репутації.
- визнати недостовірною інформацію, яка була отримана Головним управлінням Військової служби правопорядку у Збройних силах України, поширена у листі-дорученні ст. слідчим СВ військової прокуратури сил АТО Слободзяном В.Я., а саме: «… ОСОБА_2 … причетний до незаконного переміщення вантажів на тимчасово окуповану територію України, а також до спотворення, скривлення та знищення доказової бази…» (а.с. 1-4, а.с. 18-21).
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 03 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 , в інтересах якого на підставі нотаріально посвідченої довіреності діє Фурманов Я.В., просить рішення суду скасувати та визнати недостовірною інформацію відносно ОСОБА_2 , яка була отримана штабом АТО у листі-дорученні ст. слідчого СВ військової прокуратури сил АТО Слободзян В.Я., а саме: «… ОСОБА_2 …причетний до незаконного переміщення вантажів на тимчасово окуповану територію України, а також до спотворення, скривлення та знищення доказової бази…» (а.с. 36-37).

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явився. В судове засідання з`явився його представник ОСОБА_1 , який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 15 жовтня 2015 (а.с. 38), доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Відповідач ст. слідчий СВ військової прокуратури сил АТО Слободзян В.Я. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується телефонограмою, зареєстрованою 03 грудня 2015 року за № 1523 в журналі телефонограм Апеляційного суду Донецької області № 1 (а.с. 54-55). Відповідач надіслав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із службовою необхідністю (а.с. 57).

Відповідно до частини 1 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Причини неявки відповідача - ст. слідчого СВ військової прокуратури сил АТО Слободзян В.Я. у судове засідання апеляційним судом визнані неповажними.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції встановив, що 19 вересня 2015 року ст. слідчий СВ військової прокуратури сил АТО Слободзян В.Я. на адресу керівника АТО на території Донецької та Луганської областей в порядку ст. ст. 40, 93 КПК України спрямував лист-доручення за № 04-134-вих.-15, який містить фразу «…останній (примітка - з листа випливає, що це ОСОБА_2 ) причетний до незаконного переміщення вантажів на тимчасово окуповану територію України, а також до спотворення, скривлення та знищення доказової бази…» (а.с. 23-24).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання інформації недостовірною, суд першої інстанції виходив з того, що лист-доручення, направлений відповідачем до штабу АТО, не є розповсюдженням інформації щодо позивача. Цей лист був спрямований керівництву ОСОБА_2 для службового використання та проведення певних дій по кримінальному провадженню, а слова «… ОСОБА_2 причетний до незаконного переміщення вантажів на тимчасово окуповану територію України, а також до спотворення, скривлення та знищення доказової бази…» є однією з версій слідчого по цьому кримінальному провадженню, слідчій діяв в рамках КПК України, ця інформація не може вважатися такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача (а.с. 27).

Зазначений висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 297 ЦК України передбачає право кожного на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України (частина 1 ст. 275 ЦК України).

За змістом частини 4 ст. 32 Конституції України, ст. 277 ЦК України кожному гарантується право на судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

В рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року у справі № 8-рп/2003 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 про офіційне тлумачення положення частини першої статті 7 Цивільного кодексу Української РСР (справа про поширення відомостей) зазначено, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов`язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб.

Як зазначив Конституційний Суд у мотивувальній частині цього рішення, звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу.

З матеріалів справи встановлено, що лист-доручення № 04-134-вих.-15 від 19 вересня 2015 року відповідач направив як слідчий прокуратури. В зазначеному листі-дорученні відповідач посилається на те, що слідчим відділом військової прокуратури сил АТО проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000578 від 02 вересня 2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 ст. 258, частиною 2 ст. 414, частиною 3 ст. 425 КК України за фактом нападу 02 вересня 2015 року на зведену мобільну групу «Щастя». У зв`язку із цим та з метою виявлення та встановлення всіх важливих обставин вчинення злочинів слідчий просив невідкладно провести перевірку (розслідування) та детально встановити певні зазначені ним обставини (а.с. 23-24).

Частиною 5 ст. 40 КПК України встановлено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Згідно ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Слідчий уповноважений, зокрема, проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом; доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам.

Тобто, доручаючи під час досудового розслідування керівнику АТО перевірку (розслідування) та встановлення певних обставини у кримінальному провадженні № 0000578 від 02 вересня 2015 року за фактом нападу 02 вересня 2015 року на зведену мобільну групу «Щастя», в тому числі щодо дій військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 і, зокрема, полковника ОСОБА_2 , відповідач, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, діяв в межах наданих йому КПК України повноважень та з метою встановлення події кримінального правопорушення та осіб (особи), яка його вчинила.

Позивач і в позовній заяві, і в апеляційній скарзі посилається, що лист-доручення від 19 вересня 2015 року був отриманий Головним управлінням Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що на його думку є поширенням інформації.

Згідно статті 1 Закону України від 07 березня 2002 року № 3099-III «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» Військова служба правопорядку у Збройних Силах України - спеціальне правоохоронне формування у складі Збройних Сил України, призначене для забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців Збройних Сил України у місцях дислокації військових частин, у військових навчальних закладах, установах та організаціях, військових містечках, на вулицях і в громадських місцях; для запобігання злочинам, іншим правопорушенням у Збройних Силах України, їх припинення; для захисту життя, здоров`я, прав і законних інтересів військовослужбовців, військовозобов`язаних під час проходження ними зборів, працівників Збройних Сил України; а також для захисту майна Збройних Сил України від розкрадання та інших протиправних посягань, а так само для участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам на військових об`єктах.

Статтею 3 цього Закону встановлено, що основними завданнями Служби правопорядку є, зокрема, виявлення причин, передумов і обставин злочинів та інших правопорушень, вчинених у військових частинах та на військових об`єктах; запобігання вчиненню і припинення злочинів та інших правопорушень у Збройних Силах України; сприяння у межах своєї компетенції органам, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органам досудового розслідування та суду, органам державної влади, органам місцевого самоврядування, органам військового управління, підприємствам, установам, організаціям у виконанні покладених на них відповідно до законів обов`язків.

Тобто, певну інформацію щодо позивача за фактом нападу 02 вересня 2015 року на зведену мобільну групу «Щастя» відповідач надав органу, який має сприяти у межах своєї компетенції органам досудового розслідування у виконанні покладених на них відповідно до законів обов`язків та має повноваження проведення перевірки щодо позивача, який є військовослужбовцем Збройних сил України.

Отже, з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей), суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову, оскільки лист-доручення слідчого від 19 вересня 2015 року за № 04-134-вих.-15 було викликано наміром виконати свій обов`язок та мало на меті не доведення інформації до відома громадськості, а її перевірку компетентними посадовими особами, що не є поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію позивача. Суд правильно зазначив, що в листі-дорученні висловлена одна з версій слідчого у кримінальному провадженні № 0000578 від 02 вересня 2015 року за фактом нападу 02 вересня 2015 року на зведену мобільну групу «Щастя».

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд об`єктивно не дослідив лист-доручення та не надав йому оцінки з урахуванням положень п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», що під поширенням інформації слід розуміти, зокрема, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі, є необгрунтованими.

Доводи позивача про наявність в рішенні суду протиріч в оцінці доказів, а саме: в описовій частині судом встановлено, що фраза, яку позивач просить визнати недостовірною, це особиста думка ОСОБА_4 , а в мотивувальній частині суд зазначає, що зазначена фраза це одна із версій слідчого, є необґрунтованими.

По-перше, оцінка доказів відповідно до ст. 215 ЦПК України надається судом лише в мотивувальній частині рішення та на підставі цієї оцінки суд встановлює обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Пояснення осіб, які беруть участь у справі, а саме, відповідача, які викладені в описовій частині рішення, відповідно до ст. 57 ЦПК України не є доказом по справі.

По-друге, зазначаючи в описовій частині рішення узагальнений виклад позиції відповідача, суд зазначив: «…це його особиста думка з числа версій по справі», що відповідає мотивувальній частині рішення та спростовує доводи відповідача щодо протиріч у судовому рішенні.

Доводи апеляційної скарги позивача про помилковість висновків суду першої інстанції також є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду, тому відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 307, ст. 308, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 , в інтересах якого на підставі нотаріально посвідченої довіреності діє ОСОБА_1 , відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: О.М. Біляєва

В.В. Папоян