Справа №578/506/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/2153/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Попруги С. В. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Краснопільському районі Сумської області

на рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 07 вересня 2015 року

у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересовані особи: управління Пенсійного фонду України в Краснопільському районі Сумської області, Приватне акціонерне товариство «Сумиагропромбуд», про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаною заявою, мотивуючи її тим, що в період з 27 липня 1976 року до 30 жовтня 1976 року працював монтажником по монтажу металоконструкцій та залізобетонних виробів по 3 розряду у Домобудівельному комбінаті №4 м. Суми, після чого був звільнений з займаної посади в звязку з призовом на військову службу до лав Радянської армії.

11 грудня 1978 року після звільнення зі строкової військової служби в Радянській армії його було знову прийнято на роботу до Домобудівельного комбінату м. Суми монтажником по 3 розряду, де він і працював до 20 липня 1982 року.

При цьому фактично з 11 грудня 1978 року по 20 липня 1982 року виконував обовязки монтажника по монтажу металевих конструкцій та залізобетонних виробів при будівництві панельних житлових будинків в м. Суми, тобто працював на робочому місці зі шкідливими та важкими умовами праці, однак у трудову книжку відомості про фактичну спеціальність та роботу, яку він виконував (монтажник по монтажу металевих конструкцій та залізобетонних виробів) з невідомих причин внесено не було.

Крім цього, в період з 14 січня 1988 року по 07 червня 1989 року працював за спеціальністю в МП МК-28 «Облагробуд», нині ПрАТ «Сумиагропромбуд», монтажником по монтажу металевих конструкцій та залізобетонних виробів, однак в трудову книжку внесено запис про прийняття його на роботу у вказане підприємство монтажником 5-го розряду, тоді як фактично він працював на робочому місці зі шкідливими та важкими умовами праці монтажником по монтажу металевих конструкцій та залізобетонних виробів на будівництві школи та каркасних споруд в с. Косівщина.

Роботу монтажника з монтажу металевих та залізобетонних конструкцій відповідно до списку №2 в «Переліку виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці», затвердженого ОСОБА_4 Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, було віднесено до списку робіт зі шкідливими та важкими умовами праці, робота на яких дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

З урахуванням стажу його зайнятості на вищезазначеній посаді він має право на отримання пільгової пенсії за Списком №2 після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років,з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Однак, коли у грудні 2014 року він звернувся до управління Пенсійного фонду України в Краснопільському районі з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, в призначенні пільгової пенсії було відмовлено, оскільки до стажу роботи за списком № 2 не зараховано період роботи на посаді монтажника з 11 грудня 1978 року по 20 липня 1982 року, та з 14 січня 1988 року по 07 червня 1989 року.

У квітні 2014 року звернувся до ПрАТ «Сумиагропромбуд» з заявою про внесення змін до запису у трудовій книжці, що він працював на посаді не монтажника, а «монтажника по монтажу металевих конструкцій і залізобетонних виробів», однак у внесенні означених змін йому було відмовлено у звязку з відсутністю на підприємстві первинних документів, які б підтвердили професію.

Встановлення факту зайнятості на посадах із шкідливими та важкими умовами праці йому необхідне для оформлення пенсії на пільгових умовах, іншим чином встановити цей факт неможливо.

Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 07 вересня 2015 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено факт про те, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, працював на Домобудівельному комбінаті м.Суми (реорганізоване у ВАТ «Домобудівник») на посаді монтажника по монтажу металевих конструкцій і залізобетонних виробів з 11 грудня 1978 року по 20 липня 1982 року.

Встановлено факт про те, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, працював на МП МК-28 «Облагробуд» (нині ПАТ Сумиагропромбуд») на посаді монтажника по монтажу металевих конструкцій і залізобетонних виробів з 14 січня 1988 року по 07 червня 1989 року.

Судові витрати повязані з розглядом справи, віднесено на рахунок заявника.

В апеляційній скарзі УПФ України в Краснопільському районі Сумської області, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

При цьому доводить, що п.18 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки відповідних записів у ній, на який послався суд першої інстанції стосується лише підтвердження трудового стажу, а підтвердження пільгового (спеціального) стажу встановлено п.20 Порядку, згідно з яким у випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Отже, підтвердження пільгового стажу показами свідків чинним законодавством не передбачено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_5, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Інші особи, які брали участь у справі належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, проте своїм процесуальним правом на участь у ньому не скористалися, їх неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту зайнятості ОСОБА_3 на посадах із шкідливими та важкими умовами праці дозволить заявнику реалізувати своє право на пільгову пенсію.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов цих висновків неповно з'ясувавши всі обставини справи, без належної оцінки всіх зібраних у справі доказів, що призвело до порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 за фахом має кваліфікацію монтажника по монтажу металоконструкцій і залізобетонних виробів третього розряду, що підтверджується дипломом №720378, виданого професійно технічним училищем м. Суми 23 липня 1976 року.

З копії трудової книжки заявника вбачається, що ОСОБА_3 з 27 липня 1976 року по 30 жовтня 1976 року працював у Домобудівельному комбінаті №4 м. Суми монтажником по монтажу металоконструкцій та залізобетонних виробів по 3 розряду, і був звільнений у звязку з призовом до лав Радянської армії. Після строкової військової служби 11 грудня 1978 року був прийнятий монтажником по 3 розряду у Домобудівельний комбінат №4 м. Суми, де працював до 20 липня 1982 року.

Крім того, ОСОБА_3 у період з 14 січня 1988 року по 07 червня 1989 року працював на посаді монтажника 5 розряду у МП МК-28 «Облагробуд»/ нині приватне акціонерне товариство «Сумиагропромбуд»/.

Згідно наказу № 449-к від 31 грудня 1982 року по Домобудівельному комбінату м. Суми «Про внесення змін в записи трудових книжок робочих ДБК», до ряду трудових книжок працівників Домобудівельного комбінату було внесено зміни шляхом вказівки посади «монтажник по монтажу залізобетонних і металевих конструкцій».

При зверненні за призначенням пенсії на пільгових умовах заявнику було відмовлено за недостатністю підтвердженого стажу роботи зі шкідливими умовами.

ПрАТ «Сумиагропромбуд» у наданні заявнику уточнюючої довідки чи внесення виправлень до його трудової книжки також було відмовлено.

Так, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За приписами ч. 3 ст. 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (ст. 256 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що існує спір про право ОСОБА_3 на зарахування періодів його роботи на підприємстві до пільгового стажу, у звязку з зайнятістю його на посадах із шкідливими та важкими умовами праці, а тому вказані факти підлягають доказуванню під час розгляду справи у порядку позовного провадження та можуть бути встановлені на підставі наданих сторонами доказів, що не може бути розглянуто у порядку розділу ІV глави 6 ЦПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

За таких обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення залишенню без розгляду.

Зазначені обставини не позбавляють права ОСОБА_3 подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.4 ч.1 ст.307, ст.313, п.3 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Краснопільському районі Сумської області задовольнити частково.

Рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 07 вересня 2015 року у даній справі скасувати.

Заяву ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення залишити без розгляду.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - (підпис)

Судді - (підписи)

З оригіналом згідно:

суддя Апеляційного суду Сумської області М.В.Гагін