Справа № 573/290/15-ц
Номер провадження 2/573/113/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна і резолютивна частина)

17 квітня 2015 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Терещенко О. І.,

з участю секретаря Кислої Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Вирівська сільська рада Білопільського району Сумської області про визнання права власності на домоволодіння в порядку набувальної давності,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку набувальної давності право власності на домоволодіння АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Справа № 573/290/15-ц Номер провадження 2/573/113/15

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст рішення)

17 квітня 2015 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Терещенко О. І.,

з участю секретаря Кислої Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю, мотивуючи свої вимоги тим, що в АДРЕСА_1 розташоване домоволодіння, власником якого була ОСОБА_3 У вказаному вище будинку проживала ОСОБА_3, її син ОСОБА_4 та онук ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після смерті ОСОБА_3 у вказаному вище будинку залишились зареєстрованими ОСОБА_4 та його син ОСОБА_2 ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на вказаний вище житловий будинок після смерті матері ОСОБА_3 оформлювати не став, проживав у вказаному будинку без отримання відповідних правовстановлюючих документів. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Після смерті ОСОБА_4 будинком АДРЕСА_1 почав користуватись ОСОБА_2, онук покійної ОСОБА_3 ОСОБА_2 юридично спадщину не оформлював, правовстановлюючих документів на вказаний вище будинок не отримував. У 2004 році ОСОБА_2 запропонував позивачці у справі ОСОБА_1 придбати вказаний вище будинок. Оскільки будинок був занедбаний та не було правовстановлюючих документів на нього, тому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовились про продаж будинку з надвірними будівлями за 1500 грн. без оформлення договору купівлі-продажу. ОСОБА_2, отримавши грошові кошти за будинок в сумі 1500 грн. звільнив його, а позивачка ОСОБА_1 стала мешкати в цьому будинку. Посилаючись на викладене, а також на те, що з 2004 року вона постійно користується житловим будинком з надвірними будівлями, розташованим в АДРЕСА_1, здійнила в ньому капітальний ремонт, провела газифікацію будинку, підвела водопостачання, а тому просила визнати за нею право власності на вказаний вище житловий будинок з надвірними будівлями в порядку набувальної давності.

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 27 березня 2015 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_5 було замінено первісного неналежного відповідача - Вирівську сільську раду Білопільського району Сумської області на належного відповідача ОСОБА_2.

В якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача було залучено Вирівську сільську раду Білопільського району Сумської області.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явилась, її представник за довіреністю ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, зазначив, що з 2004 року він не проживає у спірному будинку, юридично спадщину після смерті батька чи баби ОСОБА_3 не оформлював, правовстановлюючих документів на вказаний вище будинок не отримував та отримувати не збирається. У 2004 році він запропонував позивачці ОСОБА_1 придбати вказаний вище будинок. Будинок був занедбаний та на нього не було правовстановлюючих документів, а тому він і вирішив його продати. На будинок він не претендує.

Представник третьої особи - Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова ОСОБА_6 письмовою заявою повідомила, що не заперечує проти позову, просить розглянути справу без участі їх представника.

Заслухавши представника позивача ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_2, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в АДРЕСА_1, яке побудоване у 1972 році матір'ю відповідача ОСОБА_3 (а.с. 6, 34, 36).

Зазначене вище домоволодіння в КП "Сумське міське бюро технічної інвентаризації" філіал "Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця" зареєстроване не було, лише в погосподарській книзі у Вирівській сільській раді воно було записано на ім'я ОСОБА_3, тому правовстановлюючі документи на нього відсутні (а.с. 6).

На час побудови спірного домоволодіння діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка передбачала реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст та селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області (а.с. 6).

Згідно ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вбачається з відповіді Вирівської сільської ради № 99 від 26 березня 2015 року, ОСОБА_3 постійно і до дня смерті була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_4 та онуком ОСОБА_2 Заповіт від імені ОСОБА_3 виконкомом Вирівської сільської ради не посвідчувався та не реєструвався (а.с. 49).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 11 березня 2015 року вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, не заводилась (а.с. 45).

Як було встановлено судом, після смерті ОСОБА_3 у вказаному вище будинку залишились зареєстрованими ОСОБА_4 та його син ОСОБА_2 ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_3, вступивши в управління спадковим майном, але право власності в порядку спадкування на вказаний вище житловий будинок, після смерті матері ОСОБА_3 оформлювати не став, проживав у вказаному будинку без отримання відповідних правовстановлюючих документів та отримання свідоцтва про право на спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Після смерті ОСОБА_4 будинком АДРЕСА_1 почав користуватись ОСОБА_2, онук покійної ОСОБА_3, який юридично спадщину теж не оформлював, правовстановлюючих документів на вказаний вище будинок не отримував (а.с. 6-7, 45, 49).

Пунктами 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на чає відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, законодавець визначив, що для прийняття спадщини спадкоємцю, який на час смерті постійно проживав зі спадкодавцем, не потрібно звертатися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, він вважається таким, що прийняв спадщину автоматично.

Відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_4

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 проживав з померлим ОСОБА_4 за однією адресою: АДРЕСА_1 до самої смерті останнього ( а.с. 49).

Враховуючи наведені обставини, а також те, що матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку, відмовився від спадщини після смерті батька, суд вважає встановленим той факт, що ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, в зв'язку з чим є належним відповідачем в даній справі.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, представник позивачки зазначив суду, що в листопаді 2004 року ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_1 придбати вказаний вище будинок. Оскільки будинок був занедбаний та не було правовстановлюючих документів на нього, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовились про продаж будинку з надвірними будівлями без оформлення договору купівлі-продажу.

На підтвердження вказаних вище обставин позивачкою надано розписки про передачу нею ОСОБА_2 за купівлю будинку коштів у сумі 5000 грн. Даний факт не заперечував і ОСОБА_2 в судовому засіданні (а.с.5, 63-64).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набуте як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить на праві власності іншій особі.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 344 діючого ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжувала відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, за рішенням суду набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набувальна давність за вказаною нормою поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності.

За змістом ст. 344 ЦК України однією з обов'язкових ознак, яка є необхідною для набуття права власності на річ за набувальною давністю, є те, що володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у звязку з якими виникло таке володіння, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття ним майна.

За статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Тобто спосіб набуття права власності базується на сукупності обставин - тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном, як своїм власним. Добросовісне володіння припускає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачкою у справі та ОСОБА_2 мали місце договірні відносини з приводу купівлі-продажу будинку. ОСОБА_2 не був титульним власником спірного будинку, оскільки, хоча і вступив у спадщину після смерті батька ОСОБА_4, але не отримав свідоцтво про право власності в порядку спадкування, так само, як і ОСОБА_4, який фактично прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_3, вступивши в управління спадковим майном, але право власності в порядку спадкування на вказаний вище житловий будинок після смерті матері ОСОБА_3 оформлювати не став, проживав у вказаному будинку без отримання відповідних правовстановлюючих документів.

Письмово договір купівлі-продажу спірного майна відповідно до вимог ст. 657 ЦК України в редакції, що діяла на час придбання ОСОБА_1 будинку не укладався, нотаріально не посвідчувався.

При цьому суд враховує, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. При цьому слід розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

Викладені вище обставини підтверджують добросовісність володіння спірним будинком позивачкою у справі ОСОБА_1

Іншими умовами набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю є безперервність і відкритість володіння. Позивачка безперервно і відкрито володіє будинком на протязі більше 10 років, здійнила у будинку капітальний ремонт, провела газифікацію будинку, підвела водопостачання.

Таким чином суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 в порядку набувальної давності право власності на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 328, 344 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 57, 58, 60, 64, 88, 209, 213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку набувальної давності право власності на домоволодіння АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя