22-ц/775/1122/2015(м)
Категорія 50 Головуючий у 1-й інстанції Кузнецов Д.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Лісового О.О., Супрун М.Ю.

секретаря Собецької О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про зміну розміру аліментів і визначення їх у частці від доходу, стягнутих з відповідача ОСОБА_2 за рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 06 листопада 2014 року на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 500 грн. щомісячно. В обґрунтування посилалася на те, що на час ухвалення рішення відповідач ОСОБА_2 не працював, тому аліменти були стягнуті у твердій грошовій сумі. Вона на той час була вагітна іншою дитиною від другого шлюбу і отримувала допомогу по вагітності та пологам у розмірі 100% заробітку. В подальшому її матеріальне становище, так само як матеріальне становище відповідача, у порівнянні з листопадом 2014 року змінилось. Вона не працює, з 05 січня 2015 року перебуває у декретній відпустці по догляду за другою дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення нею трирічного віку, єдиним джерелом її доходу є щомісячна державна допомога на утримання дитини у розмірі 860 грн. Натомість відповідач має постійне місце роботи, отримує заробітну плату, інших дітей або утриманців не має. Аліментів, які отримує позивачка на утримання ОСОБА_4 не вистачає для задоволення потреб дитини, крім того, у наступному році дитину буде необхідно готувати до школи. Просила збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів до ? частини його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня звернення до суду. Також у рахунок відшкодування судових витрат просила стягнути витрати по оплаті правової допомоги у розмірі 300 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Збільшено розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 30 липня 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по оплаті правової допомоги у розмірі 300 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на не повне з'ясування обставин, які мають значення, на невідповідність висновків обставинам справи, на порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду і прийняти нове, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні заявлених вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_6, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення позивача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як встановлено судом, рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 06 листопада 2014 року, яке набрало законної сили 17 листопада 2014 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи тримання з 23 жовтня 2014 року.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що з часу ухвалення рішення суду змінився матеріальний стан обох сторін, відповідач офіційно працевлаштувався на ПАТ «МК «Азовсталь» і має стабільний дохід, тоді як позивач у звязку зі знаходженням у відпустці по догляду за другою дитиною до досягнення нею трьох років не має можливості працювати, а єдиним джерелом її доходу є державна допомога та аліменти стягувані з відповідача.

Колегія суддів не може не погодитись з таким висновком суду.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст. 183,184 СК України.

Отже, відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.1 ст.192 СК України та розяснень, викладених в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них.

При цьому у будь-якому випадку дитина повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року.

Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України) дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3, оскільки матеріальне становище сторін змінилось, відповідач має регулярний немінливий дохід у вигляді заробітної плати, даних про отримання ним частини доходу в натурі матеріали справи не містять, а отже аліменти повинні стягуватись відповідно до положень ст.183 СК України, з урахуванням обставин зазначених у ст.182 СК України, в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), який відповідач за матеріальним становищем має можливість сплачувати.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом при визначенні розміру аліментів наявності у відповідача на утриманні непрацездатної матері ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка є інвалідом ІІІ групи, заслуговують на увагу, але не впливають на правильність вирішення справи.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2, його мати отримує пенсію у розмірі 1045 грн. 34 коп., що не покриває усіх її найважливіших потреб, він працює і отримує дохід, який забезпечує виконання ним своїх обовязків перед ОСОБА_7 як матірю.

На підтвердження цих доводів відповідачем ОСОБА_2 в суді першої інстанції були надані виписки із історії хвороби про проходження ОСОБА_7 лікування у серпні-вересні 2011 року і травні 2014 року (а.с.26-28).

Долучені до апеляційної скарги касові чеки з аптек про придбання ліків колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки стосуються періоду з 29 вересня по 16 листопада 2015 року, тобто після ухвалення рішення судом першої інстанції (а.с. 67-68).

Оскільки відповідачем не було надано суду належних доказів на підтвердження розміру витрат, які він несе по утриманню непрацездатної матері ОСОБА_7, тому з урахуванням наявності в нього та його рідного брата такого обовязку, визначений судом розмір аліментів на неповнолітню дитину у вигляді ? частини заробітку (доходу) відповідає положенням ч.1 ст.182 СК України.

Посилання в апеляційній скарзі на отримання позивачем ОСОБА_3 у власність в порядку спадкування частини квартири АДРЕСА_1, як покращення матеріального стану, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки ця квартира, і це не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, використовується для проживання сімї позивача, а не є джерелом прибутку.

Відповідач ОСОБА_2, окрім припущення щодо можливості отримання позивачем ОСОБА_3 прибутків від будь-якої діяльності, доказів на підтвердження своїх доводів, як це передбачено ст.ст. 10,60 ЦПК України, суду першої інстанції не надав.

Не було надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Що стосується незалучення в якості третьої особи ОСОБА_7, то відповідач мав можливість заявити відповідне клопотання в суді першої інстанції, оскільки про час та місце розгляду справи 02 вересня 2015 року був повідомлений через свого представника ОСОБА_6, що не суперечить положенням ч.5 ст.76 ЦПК України (а.с. 36).

Необґрунтованими є і доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для відшкодування витрат позивача по оплаті правової допомоги в розмірі 300 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, відповідно до ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Згідно роз'яснень, викладених у п.47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, тощо).

З матеріалів справи вбачається, що 29 липня 2015 року адвокатом ОСОБА_8 обьєднання "Донецька обласна колегія адвокатів ОСОБА_9 позивачу ОСОБА_3 була надана довідка про оплату правової допомоги в розмірі 300 грн. за надання консультацій по спірному питанню, збору доказів для подання позову, складання позовної заяви про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини до відповідача ОСОБА_2, за 3 години праці (а.с.13).

Тобто, витрати на правову допомогу у розмірі 300 грн. документально підтверджені й доведені, тому ухвалюючи рішення на користь позивача, суд дійшов обґрунтованого висновку про їх відшкодування відповідачем.

Інші доводи відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_6, наведені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні, правильність висновків суду не спростовують.

Разом з тим, колегія суддів не може погодись з висновком суду першої інстанції щодо визначення початкового строку стягнення аліментів з дня звернення до суду з даним позовом з 30 липня 2015 року.

Виходячи зі змісту ст.192 СК України у разі задоволення позову аліменти у зміненому розмірі мають стягуватись від дня набрання рішенням суду законної сили, а не від дня предявлення позову, тому загальні положення, передбачені ч.1 ст. 191 СК України не застосовуються.

Відповідно до положень ст.319 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Крім того, визначаючи розмір аліментів відповідно до ст.183 СК України у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, суд не зазначив його мінімальний розмір - не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як це передбачено ч.2 ст.182 СК України.

З огляду на викладене рішення суду, відповідно до положень ст.309 ЦПК України, підлягає зміні із зазначенням мінімального розміру аліментів та визначення початкового строку їх стягнення, у зв'язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 вересня 2015 року змінити.

Збільшити розмір аліментів стягнутих за рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 17 листопада 2014 року з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, який мешкає в м.Маріуполі по вул.Шевченка, буд.150) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_2, яка мешкає в АДРЕСА_2) на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 500 грн. до 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили рішення суду і до повноліття дитини.

Це ж рішення в частині відшкодування витрат на правову допомогу залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: О.О. Лісовий

ОСОБА_10