АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Сливка А.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.06.2015 відмовлено в задоволенні вимоги ОСОБА_5 про стягнення з відповідача ОСОБА_4 витрат на правову допомогу в розмірі 20 405 грн. 56 коп.

Не погоджуючись з додатковим рішенням позивачка оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить додаткове рішення скасувати та ухвалити нове про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу. Вважає, що висновок суду про ненадання доказів в обґрунтування заявленої суми отриманої правової допомоги, не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволенні апеляційної скарги заперечував та просив додаткове рішення залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Разом з цим, згідно вимог ч. 3 вказаної статті, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відмовляючи позивачці у відшкодуванні витрат на правову допомогу суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів в обґрунтування заявленої суми отриманої правової допомоги.

З вказаним висновком суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.04.2015 (Т.2, а.с. 98-100), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.09.2015 (Т.3, а.с. 51-75), позов ОСОБА_5 задоволено - визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 121,80 грн. судового збору.

При ухваленні рішення судом першої інстанції не було вирішено питання про судові витрати, зокрема понесені позивачкою витрати на правову допомогу, про відшкодування яких просила остання.

У зв'язку з цим, 30.06.2015 судом було ухвалено додаткове рішення, яким відмовлено у стягненні з відповідача витрат на правову допомогу.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Поряд з цим, ч. 5 ст. 220 ЦПК України закріплено, що про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Отже, в порушення вказаної норми процесуального закону, суд першої інстанції, дійшовши висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачці витрат на правову допомогу, ухвалив додаткове рішення, замість постановлення ухвали про відмову в ухваленні додаткового рішення.

Що стосується відмови суду у відшкодуванні витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне.

Згідно з вимогами частин 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема й витрати на правову допомогу.

Частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пунктах 47, 48 Постанови від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02.06.2011 № 3460-VІ «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01.01.2015.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20.12.2011 № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини 3 статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Однак, суд першої інстанції вказуючи на те, що позивачем не надано доказів в обґрунтування заявленої суми отриманої правової допомоги, залишив поза увагою ту обставину, що позивачем, в поданій до суду заяві про уточнення позовних вимог від 15.04.2015, наданий розрахунок витрат на правову допомогу, проведений у відповідності з вимогами Закону, а також надані відповідні підтверджуючі документи, що свідчать про надання правової допомоги позивачці та документи, які свідчать про дійсну сплату позивачем цих витрат (платіжні доручення, квитанції) (Т.2, а.с. 104-130).

Наданому позивачем розрахунку, разом з іншими документами, підтверджуючими понесенні позивачем витрати на правову допомогу, суд першої інстанції не дав належної правової оцінки, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, ту обставину, що про відмову в ухваленні додаткового рішення повинна була бути постановлена ухвала, колегія суддів, у відповідності з вимогами п. 3 ст. 312 ЦПК України, приходить до висновку про скасування додаткового рішення з передачею питання про судові витрати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 220, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - скасувати, а питання про судові витрати передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва