АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/9427/14-ц 22-ц/774/602/К/15
Справа №212/9427/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/602/К/15 суддя Шум Л.І.
Категорія - 53 ( ІІІ ) Доповідач - Ляховська І.Є.
РІШЕННЯ

Іменем України

15 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ст.197 ч. 2 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строку виплати та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "ЄВРАЗ Суха Балка" (надалі - ПАТ "ЄВРАЗ Суха Балка") про стягнення недоплаченої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив те, що у період 07.02.1994 року по 24.07.2011 року він працював на підприємстві відповідача та за час його роботи на підприємстві наказами неодноразово підвищувались тарифні ставки і посадові оклади, однак нарахування заробітної плати за час відпустки провадилось із порушенням законодавства. Несвоєчасна виплата заробітної плати є підставою для отримання компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати. Кім того зазначив, що незаконні дії відповідача, а саме невиплата заробітної плати на протязі декількох років спричинили позивачу моральні страждання та переживання.

Посилаючись на вищевикладене та після уточнення позовних вимог у грудні 2014 року, просив суд: стягнути з ПАТ "ЄВРАЗ Суха Балка" на свою користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати у сумі 4 714,22 грн. та моральну шкоду, яку він визначив у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 до ПАТ "ЄВРАЗ Суха Балка" про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "ЄВРАЗ Суха Балка" на користь ОСОБА_2 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати у розмірі 4 714,22 грн. та у відшкодування моральної шкоди - 4000 грн. Стягнуто з ПАТ "ЄВРАЗ Суха Балка" на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ "ЄВРАЗ Суха Балка" просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені позову у повному обсязі. Представник відповідача вважає, що судом першої інстанції допущено неповне з'ясування обставин справи, що призвело до порушення норм матеріального права. Так, на їх думку, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення та стягуючи суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати та моральної шкоди, не врахував, що в даному конкретному випадку порушення строків виплати заробітної плати з боку відповідача не було. Заробітна плата позивачеві за час відпусток виплачувалась у строки, передбачені законодавством та колективним договором, що не оспорюється і самим позивачем. Існує лише факт того, що підприємством відповідача було порушено порядок визначення середнього заробітку, передбачений п.10 ПКМУ №100 для оплати часу відпусток, а не порушено строки виплати нарахованої заробітної плати. В даному випадку грошові доходи, які є предметом спору, не були нараховані взагалі, а припущенням є те, що вони мали б бути нараховані при наданні кожної відпустки. Суд не врахував зазначеного та не прийняв до уваги того, що виплата компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, передбачена діючим законодавством України, за обов'язкової умови її нарахування. Крім того судом першої інстанції безпідставно стягнуто на користь позивача моральну шкоду, без зазначення, яким саме діями відповідача вона була спричинена та в чому конкретно вона виражається..

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить її відхилити, а рішення суду, як законне та обґрунтоване, на його думку, залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ "Євраз Суха Балка", підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 07.02.1994 року по 24.07.2011 року працював підземним прохідником на підприємстві відповідача на шахті "Ювілейна" дільниця №5,7.

24.07.2011 року звільнений з роботи у зв'язку з виходом на пенсію (а.с. 6 зворот).

Відповідно до заяви позивача, підприємством йому було нараховано заробітну плату за час щорічних відпусток за період з 1995 року по 2010 року та 17.04.2012 року виплачено 6 367,71 гривень.

Спір виник з приводу стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати у сумі 4 714,22 грн., суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог у цій частині.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення суду відповідає в повній мірі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 посилався на те, що протягом тривалого часу працював на ПАТ "ЄВРАЗ Суха Балка", що у період з 1994 року по 2011рік підприємство не в повному обсязі виплачувало належну йому до виплати заробітну плату за час його перебування у відпустках. Несвоєчасна виплата заробітної плати є підставою для отримання компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_2, неодноразово у період роботи на підприємстві перебував у відпустках, отримував заробітну плату та йому нараховувалися, виплачувалися відпускні.

Проте у порушення Порядку обчислення середньої заробітної плати, який застосовується при наданні працівникам відпусток (надалі - Порядок), затвердженого Кабінетом Міністрів України Постановою №100 від 08.02.1995р., нарахування відпускних провадилось не правильно.

Відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України "Про відпустки" порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р. затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується при наданні працівникам відпусток. Пунктом 10 Порядку передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригується на коефіцієнти підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.95 р. № 108/95-ВР, Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 р. № 2050-III та Постановою КМУ від 21.02.2001р. №159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації.

Відповідно до ст. 34 ЗУ "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно п. 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (затверджене постановою Кабміну України від 20.12.1997 року № 1427 з послідуючими змінами і доповненнями) - компенсація працівникам проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більше як на один відсоток. Нарахування компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з 01.01.2001 р. здійснюється згідно Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, зазначив про наявність факту порушення строків виплати заробітної плати, оскільки заробітна плата за час відпусток нараховувалась та виплачувалась не у строки, передбачені законодавством та колективним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.04.2012 року позивачу була виплачена сума недоплаченої заробітної плати за час щорічних відпусток з урахуванням коефіцієнта підвищення відповідно до постанови Генерального директора та профкому підприємства від 06.02.2012р. в сумі 6 367,71 грн. за період з 1995 року по 2010 рік.

Тобто, матеріалами справи встановлено недоплату позивачу заробітної плати за час відпусток за період з 1998 року по 2011 року.

Крім того, спірні суми заробітної плати за час відпусток, які позивачеві не були нараховані взагалі, в даному випадку не є підставою для відмови у задоволенні заявленого позову.

Такий висновок суду відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Як роз'яснено у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право, згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема і за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

У зв'язку із чим доводи апеляційної скарги в цій частині, колегією суддів відхиляються.

Колегія суддів погоджується з розрахунком суду першої інстанції розміру компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період з 1998 року по 2011 року, який складає 4 714,22 гривень, та вважає його правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що у суду першої інстанції не було підстав для застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року, Постанови КМУ від 21.02.2001 року №159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" та Постанови КМУ від 20.12.1997 року № 1427, оскільки в даному випадку порушення строків виплати заробітної плати не було, заробітна плата позивачу за час відпусток виплачувалася у строки, передбачені законом та колективним договором, що не оспорює позивач, однак, підприємством було порушено порядок визначення середнього заробітку позивача для оплати відпусток, при цьому строки виплати нарахованої заробітної плати не порушено, не беруться до уваги колегією суддів, так як спростовуються матеріалами справи та наявними у ній доказами для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

Щодо вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 4 000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що підприємством відповідача у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати за час перебування у відпустках було порушено права позивача та спричинено йому моральну шкоду.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України.

Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 2371 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 25.04.2012 року.

У зв'язку з чим доводи апеляційної скарги щодо не надання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди є безпідставними.

Однак, на думку колегії суддів, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції не визначився з характером та обсягом страждань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті.

Посилання позивача в позовній заяві на те, що він отримав хронічне професійне захворювання , в зв'язку з чим недоплачені кошти міг направляти на придбання ліків для покращення свого здоров`я не є підставою для задоволення позовних вимог у розмірі, визначеному в оскаржуваному рішенні суду.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині заслуговують на увагу.

Беручи до уваги положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин, зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір моральної шкоди з 4 000 грн. до 200 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ПАТ "Євраз Суха Балка" задовольнити частково, рішення суду в частині розміру суми відшкодування моральної шкоди зменшити з 4000 грн. до 200 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314,316 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 лютого 2015 року в частині стягнення моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства " ЄВРАЗ Суха Балка " на користь ОСОБА_2 змінити, зменшивши цей розмір з 4 000 грн. до 200 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: