АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7640/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Саадулаєв А.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Кабанченко О.А., Стрижеус О.А.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Кренець О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 квітня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства КомерційнийБанк «Надра» про відшкодування збитків.

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про відшкодування збитків. Мотивуючи свої вимоги тим, що між сторонами було укладено договір банківського вкладу, відповідно до умов якого позивачем було надано відповідачу грошові кошти у строковий депозит із виплатою відсотків за користування коштами. 10.02.2014 року позивач звернулася до відповідача із заявою про повернення банківського вкладу, згодом, з претензією, в якій вимагала повернути їй кошти. Однак, її вимога залишилась без задоволення. У зв'язку з порушенням права позивача, останній завдано збитків, розмір яких складається із розміру неповернутого банківського вкладу та відсотків, а саме сума вкладу складає: 625000 гривень та сума відсотків за період з 08.04.2008 по 07.07.2014 року - 661 125 гривень. З урахуванням викладеного, позивач звернулась до суду просила стягнути на її користь завдані збитки у розмірі 1 286 125 гривень.

У ході розгляду справи позивачем було збільшено розмір позовних вимог.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 3 квітня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, де ставив питання про його скасування та постановлення нового про задоволення позову у повному обсязі. Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначаючи при цьому, що судом не було враховано її пояснення щодо ненадання дозволу на переведення депозитних коштів на рахунок зазначений відповідачем. Як в не враховано відсутність доказів відповідача на підтвердження проведених ним дій щодо переведення коштів з її депозитного рахунку, зарахування їх на поточний як і подальше їх списання так і видачу невідомій особі.

Представник апелянта у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнала, заперечувала проти її задоволення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так судом при розгляді справи було встановлено що 07.04.2008 року між сторонами укладено договір №766850 строкового банківського вкладу (депозиту) «Класичний без поповнення», за умовами п. 1.2. цього договору вкладнику було відкрито вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_3, визначено за п. 2.2. договору строк дії вкладу - 12 місяців з датою повернення вкладу - 07 квітня 2009 року. Процентна ставка по вкладу встановлювалася у розмірі 19 % річних.

Зі змісту п. 3.4.1. вбачається, що банк зобов'язався відкрити вкладнику вкладний рахунок та зарахувати на нього грошові кошти вкладнику у сумі, на строк та на умовах, що обумовлені цим договором.

07 квітня 2008 року ОСОБА_5 було внесено на відкритий депозитний рахунок 650 000 гривень.

Після зарахування суми вкладу у розмірі 625 000 гривень та суми процентів у розмірі 1952 гривень на рахунок НОМЕР_2, кошти у розмірі 626952,06 гривень були перераховані на поточний рахунок ОСОБА_5 НОМЕР_4,

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині повернення суми депозитного вкладу, так як сума вкладу повернута позивачу у строк, передбачений договором. У зв'язку з чим не підлягали до задоволення і вимоги в частині стягнення процентів.

Зазначаючи також, що ОСОБА_5 після повернення їй суми вкладу та процентів, шляхом зарахування вкладу та процентів на вказані поточні рахунки, вільно розпоряджалася коштами, що знаходились на її поточних рахунках, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

А саме, випискою-повідомленням на поточному рахунку НОМЕР_4 та копією поточного звіту за операціями по поточному рахунку позивача, з яких вбачається, що частину коштів позивач отримала готівкою, а інша частина була списана з рахунку з подальшим зарахуванням на депозитні рахунки, зокрема 07.04.2009 сума грошових коштів у розмірі 210 000 гривень була зарахована на депозитний рахунок НОМЕР_5, а сума грошових коштів у розмірі 100 000 гривень на депозитний рахунок НОМЕР_6, що підтверджується копіями виписок-повідомлень по рахункам НОМЕР_5 та НОМЕР_6.

Крім того, перерахування грошових коштів з поточного рахунку позивача з подальшим зарахуванням на її депозитні рахунки підтверджується копіями меморіальних ордерів № 575 та № 92 від 07.04.2009.

За таких обставин, суд вважав доводи позивача про те, що грошові кошти у розмірі 210 000 гривень та у розмірі 100 000 гривень вона внесла на депозитні рахунки готівкою є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Зняття позивачем готівки, зокрема, з поточного рахунку ОСОБА_5 НОМЕР_4 підтверджується копією виписки - повідомлення по поточному рахунку НОМЕР_4 та копією поточного звіту за операціями по поточному рахунку НОМЕР_4 з яких вбачається, що 07.04.2009 з поточного рахунку було видано готівкою грошову суму у розмірі 314 177 гривень та 1 000 гривень, 08.04.2009 - 1 000 гривень та 09.04.2009 - 775, 00 гривень.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до ст.ст. 526, 525 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами укладеного між сторонами договору № 766850 від 04 квітня 2008 року, а саме п. 3.4.4. вбачається, що, сплата процентів і повернення вкладу здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок вкладника № б/н (надалі - рахунок) в день настання дати повернення вкладу, зазначеної п. п. 2.2. Договору, а також у випадках дострокового розірвання договору).

На підтвердження виконання зазначених вище умов договору відповідачем було надано до суду поточний звіт за операціями по поточному рахунку НОМЕР_4 ( т. 1 а.с. 26) за яким вбачається що 07.04.2009 року відбулося технічне зарахування суми в розмірі 626 952, 06 гривень. Із якої у той же день було видано готівкою 314 177 гривень та 1000 гривень. А суми 210 000 гривень та 100 000 гривень списані з рахунку.

Позивач як звертаючись до суду з позовом так і подачі апеляційної скарги вказувала на те, що 07.04.2009 року вона не отримувала готівкою кошти у розмірі 314 177 гривень та 1 000 гривень як частину коштів, які були внесені нею в 2008 році на депозитний рахунок і по закінченню строку договору переведені банком на поточний рахунок. А також не зверталася до банку з заявами про списання коштів.

Згідно п. 1.8 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» від 12.11.2003 р. №492 (далі по тексту - Постанова), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до п. п. 10.12, 10.14 Постанови, кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. Після закінчення строку або настання інших обставин, визначених законодавством України чи договором банківського вкладу, кошти з вкладного (депозитного) рахунку повертаються вкладнику шляхом видачі готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. Нараховані проценти (дохід в іншій формі) за вкладом (депозитом) фізичної особи відповідно до умов договору банківського вкладу можуть перераховуватися на її поточний рахунок або зараховуватися на поповнення вкладу (депозиту), або виплачуватися фізичній особі готівкою.

Пунктом 10.20 Постанови визначено, що з вкладного (депозитного) рахунку фізичної особи - резидента в іноземній валюті за розпорядженням вкладника або за його дорученням кошти повертаються шляхом: виплати готівкою (вивезення за межі України здійснюється згідно з нормативно-правовим актом Національного банку, що регулює переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України); виплати платіжними документами (вивезення за межі України здійснюється згідно з нормативно-правовим актом Національного банку, що регулює переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України); перерахування на власний поточний або власний вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті.

І хоча відповідачем у ході розгляду справи не було надано доказів на підтвердження надання позивачем дозволу (платіжного доручення) на виплату депозитних коштів, колегія суддів вважає, що і сама позивач не надала у ході розгляду доказів на спростування отримання нею зазначених вище коштів у відповідності до заяв про видачу готівки .

Так як у відповідності до заяви на видачу готівки № 350/1( т. 1 а.с. 45, 46) - 07.04.2009 року ОСОБА_5 отримала 1 000 гривень а за № 632/1 від 07.04.2009 року - 314 177 гривень. Зазначені заяви містять підписи як одержувача сум так і касира та контролера банку.

Судом першої інстанції представнику позивача було роз'яснено його право заявити клопотання про призначення експертизи щодо невідповідності підпису, однак останній не скористався своїм правом, передбаченим законом.

Слід зазначити, що у вказаних заявах на видачу готівки містяться дані, які характеризують особу саме позивача, а саме: серія та номер паспорту (НОМЕР_7), який виданий Печерським РУ ГУ МВС України в м. Києві 19.10.2007р., ідентифікаційний номер позивача (НОМЕР_1), зазначена дата народження (ІНФОРМАЦІЯ_1) та місце проживання (АДРЕСА_1).

У той же час колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні судового рішення не було взято до уваги ненадання відповідачем доказів на підтвердження правомірності списання коштів в розмірі 210 000 гривень та 100 000 гривень з підстав укладення між сторонами двох депозитних договорів.

Згідно з ч. З ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

У ході розгляду справи відповідачем не було надано доказів на спростування тверджень позивача, що банк без її повідомлення безпідставно перевів вклад на невідомий позивачеві рахунок, та не одержавши від неї згоди на такий переказ, діючи всупереч вимогам депозитного договору та банківського законодавства, що в кінцевому рахунку призвело до ухилення відповідача від повернення депозитного вкладу в повному обсязі.

Так, вказуючи в поясненнях про «знищення документів», які витребовувалися як судом першої так і апеляційної інстанції, банк ( відповідач) не надав до суду належних та допустимих доказів за правилами ст.ст. 58, 59 ЦПК України ( акт / протокол про знищення) на підтвердження їх знищення.

Хоча у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Також відповідачем у ході судового розгляду вказувалось про вилучення документів, що було здійснено у відповідності до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 12.11.2013 року працівниками Хмельницького РУ.

У той же час у ході розгляду справи, відповідачем не було надано доказів які б вказували на те, що вони позбавлені можливості отримати докази ( на підтвердження своїх заперечень) які були зазначені в протоколі та опису складений слідчим СВ СУ УМВС України в Хмельницькій області 12 листопада 2013 року в приміщенні відділення ПАТ «КБ «Надра»Хмельницьке РУ ( т. 1 а.с. 140 - 144 ).

Як на підтвердження правомірності своїх дій в частині списання коштів, відповідач посилається на договори депозиту № 934847 від 07 квітня 2009 року строкового банківського вкладу ( депозиту) «Від тисячі до мільйону - один крок», що був укладений між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_5 на суму 210 тисяч гривень

та № 934846 від 07.04.2009 року строкового банківського вкладу ( депозиту) «Від тисячі до мільйону - один крок», що був укладений між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_5 на суму 100 тисяч гривень.

Однак, п. 2.1. зазначених договорів лише вказують про надходження зазначених вище коштів і не містять у собі будь - якої інформації щодо їх зарахування на відкриті вкладні депозитні рахунки з поточного рахунку позивача НОМЕР_4 відкритого 07.04.2009 року.

Не є таким доказом і рішення Хмельницького міськрайонного суду від 04.02.2014 року залишене без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 12 березня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 квітня 2014 року ( т. 2 а.с. 26 -33).

Так як приймаючи рішення щодо стягнення на користь ОСОБА_5 коштів внесених за депозитними договорами № 934846 та № 934847 від 07.04.2009 року суд першої інстанції виходив з того, що позивач передала відповідачу кошти. А відтак судове рішення не містить у собі встановлених обставин, щодо зарахування цих коштів 07.04.2009 року з будь-яких рахунків позивача за його вимоговою.

У відповідності до положень ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає що рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового, за яким вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 310775, 06 гривень. Так як згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.ст. 612, 614 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

При цьому також не може бути задоволено клопотання відповідачів про застосування до існуючих правовідносин строків позовної давності. Так як у відповідності до положень п. 2 ч. 1 ст. 268 ЦК , позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку ( іншої фінансової установи) про видачу вкладу.

Не підлягають до задоволення на думку колегії суддів і вимоги позивача в частині стягнення збитків, що ставлять відсотки за наданими розрахунками позивача. Виходячи з того, що відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України). Таким чином, відсотки, які просила стягнути позивач, не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 квітня 2015 року скасувати та постановити нове, за яким:

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» (вул. Артема 15, м. Київ, ідентифікаційний код 20025456) на користь ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ) заборгованість за депозитним договором від 7 квітня 2008 року у розмірі 310 775 (триста десять тисяч сімсот сімдесят п'ять) гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» на користь держави судовий збір у розмірі 3 107,75 (три тисячі сто сім гривень сімдесят п'ять копійок).

У іншій частині відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: