АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Троц В.О.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача

ОСОБА_5 ОСОБА_6,

представника відповідача

ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 - ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, третя особа: Дев'ята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на ј частину житлового будинку,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року ОСОБА_9 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_7, третя особа: Дев'ята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на ј частину житлового будинку.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником частини житлового будинку у АДРЕСА_1, яку подарувала позивачу її мати ОСОБА_3

Вказаний будинок є двоквартирним і знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_7

АДРЕСА_1 загальною площею 154,1 кв.м належить позивачу, а АДРЕСА_2 загальною площею 65,8 кв.м належить ОСОБА_10 та ОСОБА_7

Позивач стверджувала, що відповідно до договору дарування від 04.06.2010, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11, їй належить Ѕ частина будинку, хоча вона є власником і займає 3/4 частини будинку. Вважаючи своє право власності на 1/4 частини будинку порушеним, з урахуванням уточнень, просила суд:

- визнати за позивачем право власності на 1/4 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_7 право власності на 1/4 частину житлового будинку, площею 65,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;

- визнати за ОСОБА_9 право власності на 154,1 кв.м. загальної площі АДРЕСА_1 з усіма її приміщеннями:

-1 тамбур, площею 1,6 кв. м.;

-1-1 передпокій 20,1 кв. м.;

-1-2 ванна 3,8 кв. м.;

-1-3 туалет 2,9 кв. м.;

-1-4 житлова 13,2 кв. м.;

-1-5 столова 8,6 кв. м.;

-1-6 житлова 38,1 кв. м.;

-1-7 житлова 20,1 кв. м.;

-1-8 коридор 6,8 кв. м.;

-1-9 житлова 13,5 кв. м.;

-1-10 кухня 8,8 кв. м.;

-1-11 сіни 6,8 кв. м.;

-1-12 сіни 9, 8 кв.м.

та надвірні будівлі: гараж літ «Ж», сарай з погрібом літ «Е» та вбиральню літ «Д».

- Визнати недійсним установчий документ ОСОБА_12

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16.07.2015 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачапосилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасуватита ухвалити нове по суті позовних вимог.

В судовому засіданні представники позивачапідтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю та необґрунтованістю і просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, оскільки воно постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Третя особав судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у заяві на адресу суду просила розглядати справу зі її відсутності. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи, оскільки її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які зявились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з безпідставності та необгрунтованості позовних вимог.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_9 є власницею Ѕ частини житлового будинку у АДРЕСА_1, яку подарувала позивачу її мати - ОСОБА_3, що підтверджується копією договору дарування частини житлового будинку від 04.06.2010.

ОСОБА_5 є власницею 40/100 частин житлового будинку у АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 4-882 від 24.07.2014.

ОСОБА_7 є власницею 10/100 частин житлового будинку у АДРЕСА_1 на підставі ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 28.07.2004.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26.04.2006 враховано висновок судової будівельно-технічної експертизи № 10971/10972 від 02.03.2006, проте всупереч припущенням експерта щодо перерахунку та приналежності ОСОБА_3 3/4 частин будинку АДРЕСА_1, за ОСОБА_3 рішенням суду було визнано Ѕ частину жилого будинку АДРЕСА_1, що складається з АДРЕСА_1, а саме: 1 тамбур площею 1,6 кв. м.; передпокій - 20, 1 кв. м.; ванна - 3,8 кв. м.; туалет-2,9 кв. м.; житлова - 13,2 кв. м.; столова - 8,6 кв. м.; житлова - 38,1 кв. м.; житлова - 20,1 кв. м.; коридор - 6,8 кв. м.; житлова - 13,5 кв. м.; кухня - 8,8 кв. м.; сіни - 6,8 кв. м.; сіни - 9,8 кв. м., та надвірні будівлі: гараж літ. «Ж», сарай літ. «Е» та вбиральну літ. «Д».

Щодо висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 25-11/250-11 від 29.11.2011, то в ньому експерт визначаючи розмір частки позивача вказав, що частка останньої в будинку АДРЕСА_1 змінилася та становить 3/4 чистини.

Свій висновок експерт у дослідницькій частині мотивує тим, що за планом земельної ділянки садибного житлового будинку технічного паспорту Київського БТІ за станом на 19.02.2010 до основної частини будівлі прилягають прибудови та перераховує їхні площі, які повністю співпадають з площами приміщень, які вже враховані та визначені рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26.04.2006 як складові, що входять до Ѕ частин будинку, а тому вони не можуть бути визнані як нові прибудови до будинку.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання права власності, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів збільшення корисної площі будинку за рахунок позивача з часу ухвалення судового рішення від 26.04.2006 про поділ будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності. Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок.

З наведеного вбачається, що позивачка є власником Ѕ частини будинку і її право власності не оспорюється відповідачами.

Крім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні вимоги про недійсність правовстановлюючого документу ОСОБА_5 у зв'язку з їх безпідставністю і необґрунтованістю.

Таким чином, враховуючи роз'яснення Верховного Суду України свідоцтво про право на спадщину не може бути визнане недійсним за правилами недійсності правочинів.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д.Українець

В.А.Шебуєва