Справа № 369/5077/15-ц
Провадження № 2/369/2421/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.,

при секретарі Кузьменко П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори, Головного управління юстиції в Київській області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувсь до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2, Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори, Головного управління юстиції в Київській області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 22 липня 2004 р. помер дід позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ОК № 281154, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво - Святошинського районного управління юстиції у Київській області, від 23 жовтня 2013 р., актовий запис - № 22.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, на належні йому житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: с.Малютянка Києво-Святошинського району Київської області, вул.Виноградова, №31.

Померлий 22 липня 2004 р. ОСОБА_3 заповів все своє майно своїм онукам позивачу - ОСОБА_1, та відповідачці - ОСОБА_2, в рівних частинах кожному.

04 грудня 2013 р. позивач звернувсь до Києво - Святошинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтв про право на спадщину за заповітом, посвідченим 25.03.2000 р. секретарем виконавчого комітету Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за реєстровим номером 20.

04 грудня 2013 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_4 винесено постанову від 04.12.2013 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на те, що спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_3 в установлений законом строк позивач не прийняв та не надав документи, що підтверджують право власності померлого 22 липня 2004 р. ОСОБА_3 на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: село Малютянка Києво-Святошинського району Київської області, вулиця Виноградова, № 31.

Як зазначає позивач після смерті померлого 22 липня 2004 р. ОСОБА_3 у будинку за вищевказаною адресою, він не зміг знайти жодних документів належних останньому, як і не може знайти такі документи у цьому будинку і на даний час.

Позивач посилається на те, що йому фактично відомо, що усі документи, належні померлому 22 липня 2004 р. ОСОБА_3, у тому числі - правоустановлюючі документи на житловий будинок та державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку , після смерті ОСОБА_3 забрала собі тітка ОСОБА_5, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на викладене вище та норми закону, позивач просив суд визначити йому додатковий строк в один місяць для подання ним до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася після смерті померлого 22 липня 2004 р. ОСОБА_3.

Позивач та його представник в судове засідання зявились, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на викладене у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання теж зявився позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, вказуючи на відсутність причин поновлення строку позивачу для прийняття спадщини.

Вислухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 липня 2004 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 281154, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київський області, актовий запис - № 22

Як вбачається з матеріалів справи, згідно заповіту, який було посвідчено 25.03.2000 р. секретарем виконавчого комітету Малютянської сільської Ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_3, який проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 заповів своїм онукам ОСОБА_1 та ОСОБА_2, все своє майно в рівних частинах кожному.

21.01.2005 р. на підставі заяви № 24 про прийняття спадщини за заповітом, яка надійшла від імені неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, Києво - Святошинською районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 15/2005 до майна померлого 22 липня 2004 р. ОСОБА_3.

04.12.2013 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини, проте державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори правомірно постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 04 грудня 2013 року за № 2775/02-31 було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що він вважається таким, що не прийняв спадщину, оскільки пропустив строк, встановлений для прийняття спадщини.

Позивач зазначає, що строк для подання заяви про прийняття спадщини, він пропустив з поважних причин, а саме своєю необізнаністю про заповіт складений його дідом, проте доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку суду не надав.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6, суду пояснила, що вона знає сім»ю позивача з 2003 року. Раз в місяць вона їздила до батька ОСОБА_7. Знає, що там одна половина ОСОБА_2, інша ОСОБА_1. Вони спілкувались. Завжди знала про заповіт. Про це говорили і ОСОБА_6 і мати ОСОБА_8. ОСОБА_8 вона там бачила. Декілька разів була 2007-2009 р. Їздила в 2003-2004 роках до смерті дідуся. Він помер , десь в 2005 році. Одного разу вона була свідком того, що позивач сперечався з ОСОБА_6 про те, що він хоче продати будинок, а ОСОБА_6 відмовлялась, посилаючись на те, що цей будинок сім»ї ОСОБА_2, і необхідно його зберегти. Це було приблизно 6 -7 років тому.

Допитана в якості свідка ОСОБА_9 пояснила суду, що вона знає сім»ю ОСОБА_2 все життя. Заповіт був на двох. Десь з 2007 року вона знає про це. Позивач лише пару років, як став проживати в Малютянці, до цього часу лише приїздив. Вона туди кілька разів їздила з усією сім»єю, бачила там ОСОБА_4, його дружину Олену та дитину.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5 пояснила суду, що на її доньку та позивача, її батько написав заповіт. Коли батько був живий привіз їй документи. 1/2 частина будинку повинна була залишитись після смерті матері. Вона не звернуласть протягом встановленого на це часу, батько оформив все на себе і вона з ним судилась. Сестра за батьком не дивилась.Після смерті батька приїздила сестра та племінник. Їй на похоронах батька ніхто не допомагав. Племінника вона виростила з чотирьох місяців. Позивач про заповіт знав з самого початку. Всі документи були у неї, вона їх не приховувала. Племінник в 2006-2007 р.навіть пропонував їй , щоб вона сплатила йому гроші, а він залишить їй спадок, поскільки він не працює. Коли хворіла мати позивача, вона передавала гроші їй. Коли вона зі своєю сестрою оформлювала спадко після папи, у нотаріуса була присутня її сестра та позивач.Позивач жив на Оболоні, потім на Троєщені з мамою у 2006-2007 р.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

У відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

З огляду на зміст ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З урахуванням ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1272 ЦК України передбачено, що, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З огляду на рекомендації Верховного суду України, вказані у п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З урахуванням проаналізованих правових норм та рекомендацій Верховного суду України в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків.

Позивач всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надав жодного допустимого та належного доказу того, що причини, у звязку з якими він пропустив строк для прийняття спадщини після смерті свого діда, є поважними, тобто такими, що пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення цих дій.

Посилання позивача на те, що йому фактично відомо, що усі документи, належні померлому 22 липня 2004 р. ОСОБА_3, у тому числі - правоустановлюючі документи на житловий будинок та державний акт на право власності на земельну ділянку , після смерті ОСОБА_3 забрала тітка та доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом позивач не надав.

Крім того, як вбачається з матеріалів спадкової справи № 15/2005 до майна померлого 22 липня 2004 року ОСОБА_3 10 жовтня 2066 року позивач звернувсь до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори із заявою, в якій просив не оформляти спадщину до майна помелого 22 липня 2004 року ОСОБА_3, оскільки він мав намір протягом десяти днів звернутись до суду, що свідчить про те, що позивачу було відомо про існування заповіту та його зміст.

Пояснення позивача,що на час подання заяви ознайомився зі спадковою справою, але не бачив там заповіту,суд оцінює критично.

Вказівки позивача, що він не вчинив жодної дії, яка б свідчила про його відмову від спадщини, спростовуються нормами ЦК України, з яким вбачається, що невчинення спадкоємцем дій щодо прийняття спадщини вважається його відмовою від неї, до того ж, даний факт не є причиною для поновлення строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Тобто, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити у звязку з відсутністю підстав для поновлення йому строку для прийняття спадщини.

Зважаючи на вищенаведене, з огляду на позицію, викладену у п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», керуючись ст.ст. 3, 15, 16, 1217, 1220, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 15, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Д.Усатов