АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1348/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3630/15Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів Акопян В.І., Чічіля В.А.

при секретарі Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01 жовтня 2015 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 06 листопада 2007 року у розмірі 16 375 грн. 24 коп., а також судові витрати, обґрунтовуючи вимоги тим, що в порушення умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував в зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 01 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено у звязку з пропуском строку давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що висновки суду про сплив строку позовної давності суперечать наданим у справу доказам.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав:

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення та ухвалити нове по суті заявлених вимог у разі порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 06 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит у сумі 5 000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Gold» зі сплатою 36% річних на залишок суми заборгованості. У заяві анкеті зазначено, що термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії кредитної картки, строк дії картки два роки (а.с.7 зворот).

Згідно розрахунку Банку за станом на 31 березня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 за укладеним кредитним договором становить 16 375 грн. 24 коп., з яких тіло кредиту 4 447 грн. 08 коп., проценти за користування кредитними коштами 9 204 грн. 69 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 755 грн. 96 коп.

Відмовляючи у задоволені позову вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач здійснив останній платіж на суму 2 250 грн. у рахунок погашення заборгованості 18 квітня 2012 року, а з позовом Банк звернувся лише у травні 2015 року, тобто після сплину строку давності.

З таким висновком суду колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Згідно ст.258 ЦК України загальний строк позовної давності три роки.

Як слідує з пункту 9.12 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.12), які є невідємною частиною кредитного договору, останній діє протягом дванадцяти місяців з дня його підписання, якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, його дія автоматично продовжується на такий же строк.

У Постанові ВСУ №6-14цс14 від 19 березня 2014 року сформульована правова позиція, згідно якої при вирішенні питання щодо строку дії кредитного договору, який реалізується шляхом видачі кредитної картки, слід керуватися пунктами 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою.

Як вбачається зі змісту зазначених нормативних приписів (а.с.12 зворот, 13) граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). У Правилах користування платіжною карткою відсутнє положення про безстрокові кредитні картки.

Пунктами 3.1.3, 3.1.5 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується шляхом надання клієнту карти з новим строком дії. Продовжені картки (за кредитною схемою) з новим строком дії, не отримані клієнтом, зберігаються у Банку протягом шести місяців (а.с.12 зворот).

Отже, належним і допустимим доказом кінцевого строку дії картки має бути сама картка чи її світлокопія або анкета заява із зазначенням строку дії картки.

У наданій суду анкеті заяві кінцевий строк дії кредитної картки визначений до листопада 2009 року включно.

Наданий Банком доказ інформація про карту/рахунок (а.с.80), колегія суддів не визнає як належний і допустимий доказ строку дії картки, оскільки одностороннє відкриття Банком та існування до листопада 2011 року карткового рахунку для обліку операцій по продовженій картці, яку ОСОБА_2 не отримав і яка мала бути знищена після сплину шестимісячного строку, не можна вважати дією або угодою сторін щодо продовження (зміни) кінцевого строку повернення кредиту у розумінні приписів ст.651 654 ЦК України і положень пункту 3.1. Умов та правил надання банківських послуг.

Що стосується п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, то в аналогічній справі (постанова № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року) Верховний Суд України, скасовуючи рішення судів апеляційної і касаційної інстанції, зазначив, що суди «не звернули уваги на те, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а також на те, що після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобовязань за договором від 27 грудня 2006 року не виконав».

У справі, яка розглядається, встановлено, що після закінчення строку дії кредитного договору (30 листопада 2009 року) нові грошові кошти і нова картка відповідачу не видавалися.

Таким чином, при вирішенні спору слід виходити з того, що перебіг строку давності по вимогам Банку почався з 01 грудня 2009 року і мав закінчитися 01 грудня 2012 року.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

У пункті 4.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29 травня 2013 року розяснено наступне: «У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. Бездіяльність боржника (наприклад, неоспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій. Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.»

Таким чином, за змістом ч.1 ст.264 ЦК України строк позовної переривається лише у тому разі, коли боржник вчинив дію з визнання боргу у межах строку давності.

Суд першої інстанції, посилаючись на виписку по картковому рахунку ОСОБА_2, дійшов висновку, що боржник здійснив останнє внесення коштів у рахунок погашення боргу 18 квітня 2012 року. Такий висновок є помилковим, оскільки з виписки вбачається, що після вказаного платежу 19 червня 2012 року через термінал самообслуговування у рахунок погашення кредитних зобовязань був здійснений платіж на суму 500 грн. (а.с.56,89). Таким чином, боржник ОСОБА_2 у межах строку давності вчинив дію, що свідчить про визнання ним свого боргу, у звязку з чим перебіг строку давності був перерваний і розпочався заново, тобто з 19 червня 2012 року по 19 червня 2015 року.

Банк звернувся до суду з позовом у травні 2015 року у межах строку давності.

ОСОБА_2 обґрунтованих заперечень щодо правильності розрахунку суми заборгованості суду не надав. Разом з тим, приймаючи до уваги заяву відповідача про застосування строків давності, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.5.4. Умов та правил надання банківських послуг проценти за користування кредитом мають сплачуватися щомісячно за попередній місяць, а повне погашення заборгованості за кредитом не пізніше останнього місяця, зазначеного у кредитній картці (а.с.13). Таким чином, сплата процентів є періодичним платежем згідно умов укладеного договору, отже початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного окремого щомісячного зобовязання. У звязку з цим стягнення процентів обмежується останніми трьома роками перед зверненням кредитора до суду (постанова ВСУ №6-160цс14 від 19 листопада 2014 року).

Як вбачається з розрахунку Банку, заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами нарахована за період з 03 грудня 2007 року по 31 березня 2015 року у сумі 9 204 грн. 69 коп., з яких заборгованість по процентам за три останні роки перед зверненням Банку до суду становить 4 382 грн. 90 коп. (а.с.4-6).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу пені).

Згідно п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг (а.с.11 зворот) у разі порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитною угодою, більш ніж на 120 днів, він зобовязаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Цей вид неустойки є штрафом у розумінні ч.2 ст.549 ЦК України, який нараховується на суму невиконаного або неналежним чином виконаного зобовязання. Право на стягнення цього виду неустойки виникло у Банку з 19 червня 2012 року та існувало до 19 червня 2013 року. Банк звернувся до суду з вимогою про стягнення штрафу поза межами строку спеціальної позовної давності і належних доказів щодо поважності причин пропуску строку суду не надав.

Зважаючи на наведені мотиви і встановлені факти, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, а саме про стягнення із ОСОБА_2 на користь Банку заборгованості за кредитною угодою у сумі 8 829 грн. 98 коп., з яких 4 382 грн. 90 коп. заборгованість по сплаті процентів, і 4 447 грн. 08 коп. заборгованість по кредиту (тіло кредиту).

Відповідно до ст.88 ЦПК України із ОСОБА_2 на користь Банку слід стягнути витрати зі сплати судового збору у сумі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.2, ст.309 ч.1 п.4, ст.316, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01 жовтня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, адреса реєстрації: 38715, Полтавський район, с.Абазівка, вул..Гоголя,2; паспорт серії КО № 218395, виданий Полтавським РВ УМВС України в Полтавській області 13 квітня 2001 року) на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (49 094, м.Дніпропетровськ, вул..Набережна Перемоги,50; , рах.№3111, МФО №305299) 8 829 грн. 98 коп. заборгованості за кредитним договором б/н від 06 листопада 2007 року, яка складається з 4 382 грн. 90 коп. заборгованість по сплаті процентів, і 4 447 грн. 08 коп. заборгованість по кредиту (тіло кредиту), а також витрат зі сплати судового збору у сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.А. Лобов

Судді В.І. Акопян

ОСОБА_3

З оригіналом згідно

Суддя: О.А.Лобов