Провадження №2/522/8592/15
19 листопада 2015 р. м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого - судді Домусчі Л.В.,
при секретарі Шевчик В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивачка 17.08.2015 року звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме 517/3000 квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування позову, вказує, що згідно договору дарування від 27.04.2012 року їй належить частка квартири загального заселення. Відповідач ОСОБА_2 є минулим власником даної кімнати. На даний час відповідач в квартирі не мешкає, але зареєстрований в ній, речей належних йому в квартирі немає, також він не сплачує за комунальні послуги.
У судовому засіданні зявилась позивачка, яка підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити та пояснила, що у 2012 році вона придбала вказану кімнату у ОСОБА_2 , який обіцяв їй з квартири знятись з реєстрації, проте згодом він десь зник та не знявся в добровільному порядку з реєстрації. Його речей в квартирі не має, він при покупці передав їй ключі від квартири, та нею були виконані всі умови договору. Вказані обставини порушують її права як власника квартири.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не представив. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення представника позивача, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та дослідив докази по справі суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 517/3000 частин квартири АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 27.04.2012 року.
Згідно довідки (виписки з домової книги про склад родини та прописку) Ф № 8 дільниці № 8 КП ЖКС «Порто-Франківський» від 17.08.2015 року, вбачається, що в АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2 (минулий власник 517/3000 частин квартири), ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а.с.7).
У судовому засіданні позивачка також пояснила, що не знає де мешкає відповідач ОСОБА_2, це минулий власник 517/3000 частин квартири, на даний часу вказаній квартирі не мешкає, так як звязок з ним був утрачений.
В судове засідання зявився свідок ОСОБА_10 яка пояснила, що вона дружить з ОСОБА_7 (дочкою позивачки) та заходила до неї в гості, там проживає ОСОБА_7 з чоловіком та своєю дочкою, однак відповідача ОСОБА_2 там ніколи не бачила. В судове засідання зявилась також свідок ОСОБА_11, яка пояснила, що вона знайома з позивачкою, оскільки вона є подругою її доньки - ОСОБА_12, з якою друже останні 5 років, при цьому зазначила що у даній кімнаті вона проживає разом із чоловіком Григорієм та сином ОСОБА_13.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до
суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити
його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.
Враховуючи, що відповідач оплату комунальних платежів не здійснює, фактично в квартирі позивачів не проживає більш ніж один рік, порушує право власності позивача, оскільки він не може вільно розпоряджатися своїм майном, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 316, 317, 318, 319, 321, 328, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст.3,4,10, 11,15, 58, 60, 88 ч.1, ч.4 169, 197, 208, 209, 212-215, 218, 224- 226 ЦПК України, 156 ЖК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити у повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування 517/3000 частин квартири АДРЕСА_4.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.

19.11.2015