Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд в складі:

головуючої судді - Лемак О.В.

при секретарі - Ревачко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», за участю третіх осіб: Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому про визнання договору іпотеки недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, який мотивує тим, що 28.03.2008р. між позичальником ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір №0 та отримано кредит на суму 43000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення коштів не пізніше 28.03.2018р.

З метою забезпечення вказаного кредитного договору 28.03.2008року мiж АКІБ «УкрСиббанк» та іпотекодавцями ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, було укладено договiр iпотеки № 0, посвiдчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_2

Згiдно даного договору іпотеки, вказанi вище особи надали в iпотеку АКІБ «УкрСиббанк» квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 65,7 кв.м, житловою площею 40кв.м, що належить їм на праві власності. За договором іпотеки, ринкова вартістъ вказаного майна, складала 332449,00 грн.

Вказує на те, що в переданій в іпотеку квартирі позивачка зареєстрована та проживає разом зі своїми неповнолітніми дітьми з 2003року і укладений договір іпотеки не був належним чином погоджений у встановленому порядку Органом опіки та піклування, що суперечить вимогам ч.6.ст.203 ЦК України, ч.3 ст.17,18 Закону України «Про охорону дитинства», ч.7 ст.7, ст.177 СК Укрїни, та просить визнати укладений договір іпотеки № 0 від 28.03.2008р. недійсним та зобов'язати приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_2 виключити з реєстру заборону відчуження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином. Однак, від представника позивачки ОСОБА_7 до суду надійшла письмова заява, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглянути без участі позивача.

В судове засідання представник Органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому не з'явився, проте надіслав до суду заяву, в якій просить слухання справи провести у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Нотаріус ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідач в судове засідання не з'явився, водночас представник ОСОБА_8 подав до суду заяву, відповідно до якої просить суд розглянути справу без його участі, у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що жодних документів , які підтверджують проживання у предметі іпотеки неповнолітніх осіб для укладення та нотаріального посвідчення оспорюваного договору іпотеки позивачем надано не було. При укладенi договору iпотеки було дотримано всіх вимог ст.ст.203,209 ЦК України, договір був нотарiально посвiдчений приватним нотаріусом. Вказує, що під час укладення договору іпотеки на виконання вимог ч.3.ст.6 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавці повідомили та засвідчили п.п.1.4 договору іпотеки той факт, що: « Що укладенням цього договору не порушені права та інтереси третіх осіб , а також у разі якщо предметом іпотеки є житлова нерухомість , в тому числі не порушені права дітей».

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 28.03.2008р. між позичальником ОСОБА_3 та АКІБ «Укрсиббанк» укладено кредитний договір №0 та отримано кредит на суму 43000, 00 доларів США з кінцевим терміном повернення коштів не пізніше 28.03.2018р.

Для забезпечення вказаного кредитного договору 28.03.2008року мiж АКІБ «УкрСиббанк» та іпотекодавцями ОСОБА_3, ОСОБА_1,ОСОБА_4, ОСОБА_5, було укладено договiр iпотеки №0, посвiдчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_2

Відповідно до договору іпотеки ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 передали в iпотеку АКІБ «УкрСиббанк» квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 65,7 кв.м, житловою площею 40кв.м, що належить їм на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого 25.12.1996р. виконавчим комітетом Ужгородської міської ради та зареєстроване в КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» за реєстраційним № 22562767 про що зроблено запис № 11625 в книзі 57.

08.12.2011р. між ПАТ «УкрСиббанк», яке у свою чергу є правонаступником АКІБ «УкрСібБанк» та правонаступник ПАТ «ДельтаБанк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого ПАТ «УкрСибБанк» відступило АТ «Дельтабанк» свої права за кредитними договорами та договорами забезпечення, в тому числі за кредитним Договором №0 від 28.03.2008р та договору іпотеки № 0 від 28.03.2008р.

З листа №Г-01733/06-06 від 27.08.2014р. виданого виконавчим комітетом Ужгородської міської ради встановлено, що згода органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому на укладення договору іпотеки та передачу в іпотеку квартири за адресою: АДРЕСА_1, від імені малолітніх ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 не надавалась.

Згідно з п.1 ч.2 ст.177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки і піклування поміж іншого вчиняти такі правочини щодо її майнових прав, як укладення договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, у тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири. Аналогічне, але дещо розширене положення міститься в ч.3 ст.17 Закону України "Про охорону дитинства " №2402-111, згідно якої батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Частина четверта статті 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей " №2623-1У передбачає, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону (Закон діє з 01.01.2006 року).

Роз'яснюючи питання, чи має право користування певним житлом дитина і як саме має бути підтверджене це право, Верховний Суд України ще у своїй ухвалі від 23 липня 2008 року зазначив, що право користування майном члена сім'ї власника житла пов'язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи (Єдиний державний реєстр судових рішень - рішення №2270896).

З 2012 року зазначене було закріплене на нормативному рівні. Так, пунктами 1.9, 1.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 р. №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 передбачено, що з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подання йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання. У разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності чи право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

На підтвердження порушення прав малолітніх дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачем було надано суду копію паспорта, виданого їй Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 21 листопада 2001 року, де на сторінці №9 - "особливі відмітки - діти", міститься запис про сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_10, 12.09.2007р., а на сторінці 11 "місце проживання" зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1. з 28.02.1991року.

Крім цього, право на користування зазначеним житлом малолітні діти ОСОБА_1 набули в силу положень ч.1 ст.405 ЦК України, згідно якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Як роз'яснено в ухвалі Верховного Суду України від 21 вересня 2011 року у справі №6-57868 св.10 - сервітутне право користування житлом набувають члени сім'ї власника житла за фактом набуття статусу члена сім'ї (тобто дане право виникає на законі, а саме на підставі ст.405 ЦК України на праві сервітуту).

У вiдповiдності до ч.3 ст.29 ЦК України мiсцем проживання фізичної особи у вiцi до чотирнадцяти років є мiсце проживання її батькiв (усиновлювачiв) або одного з них, з ким вона проживає.

Згідно ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливiстю здiйснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, iншими мiжнародними договорами України, визнаними в Україні.

Отже, спiрний договiр, був укладений всупереч вимогам ч.1 ст.203 ЦК України, ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» та ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян i безпритульних дітей» без вiдповiдного на це дозволу Органу опіки та пiклування.

Передання зазначеної вище квартири в іпотеку у разі невиконання зобов'язань іпотекодавцем може унеможливити користування цим нерухомим майном неповнолiтньою дитиною, позбавлення її єдиного місця проживання.

Вiдповiдно до ст.17 Закону України «Про iпотеку» визнання договору iпотеки недiйсним є однією iз пiдстав припинення iпотеки.

Згідно ст.ст.215,216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недiйсним та про застосування наслiдкiв його недiйсностi, а також вимоги про застосування наслiдкiв недiйсностi нiкчемного правочину може бути заявлено як однією iз сторін правочину, так i iншою заiнтересованою особою, права та законнi iнтереси якої порушено вчиненням правочину.

Одним iз таких наслiдкiв має бути скасування рiшення про реєстрацію в Державному реєстрі прав на нерухоме майно квартири як предмету iпотеки та скасування заборони вiдчуження, яке приймалося при укладення договору iпотеки спецiальним суб'єктом реєстрації - нотаріусом.

У випадку задоволення позовної вимоги про визнання договору недiйсним, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їx обтяжень право позивача має бути поновлено скасуванням рiшення державного реєстратора про реєстрацію обтяження іпотекою в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень належної їм квартири, зняття заборони вiдчуження квартири.

Вiдповiдно до ч.3 ст.17 Закону України «Про іпотеку» вiдомостi про припинення iпотеки пiдлягають державнiй реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Наслiдком припинення iпотеки (визнання договору iпотеки недiйсним) згiдно ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їx обтяжень» є скасування відповідного запису в Державному реєстрі прав.

Частина 2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що у разi скасування, на пiдставi рiшення суду, рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Оскільки, спірний договір іпотеки було укладено без попередньої згоди органу опіки і піклування, право користування яким мають малолітні діти, про що нотаріусу при укладенні договору було достеменно відомо з паспорта іпотекодавця ОСОБА_1, виданого їй 21 листопада 2000 року, тоді як спірний договір іпотеки був укладений 28 березня 2008 року, тому суд вважає, що даний договір слід визнати недійсним на підставі ч.1 ст.215 ЦК України, який відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України є недійсним з часу його укладення та припинити обтяження накладені нотаріусом у зв'язку з укладенням договору іпотеки.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 214, 215 ЦПК України, ст.ст.29, 203, 209, 215, 216, 1054 ЦК України, ст.177 Сімейного кодексу України, ст.12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", ст.18 Закону України "Про охорону дитинства", ст.17 ЗУ "Про іпотеку", ст.74 ЗУ "Про нотаріат" суд,-

Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним з часу укладення 28.03.2008р. договір іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_1, укладений між Акціонерний комерційний інноваційний банк «Укрсиббанк» правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство «Дельта Банк» та ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі за № 1614.

Зобов'язати приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_2,Ужгородське міськрайонне управління юстиції Закарпатської області вилучити з Державного реєстру іпотек запис про державну реєстрацію договору іпотеки від 28 березня 2008 року за реєстраційним № 1615.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Лемак О.В.