Справа № 465/9084/13 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/5584/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2014 року у справі за позовом ТОВ «Підприємство «Прилад» до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Підприємство «Прилад» борг за договорами позики у сумі 76 287,13 грн., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 4 128,66 грн. та 804,16 грн. понесених витрати на оплату судового збору, а всього разом 81 219 грн. 95 коп.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_3 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що районний суд відкривши провадження у справі порушив норми підсудності розгляду справ. Звертає увагу, що нею не було отримано повідомлення про судовий розгляд, а тому вона не мала можливості подати клопотання про передачу справи до іншого суду (відповідно до ст. 116 ЦПК України) та не мала можливості подати заяву про застосування строків позовної давності, що призвело до неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи. Також вказує, що нею не надавалась згода позивачу на проведення відрахувань із заробітної плати, з наказом позивача про здійснення таких відрахувань її не ознайомлювали, а тому дані дії вважає протиправними.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2014 року та винести нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову ТОВ «Підприємство «Прилад».

Представник ТОВ «Підприємство «Прилад» в судове засідання не зявився хоча про розгляд справи було повідомлено належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 120), про причини неявки суд не повідомлено та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що 06 квітня 2010 року між ТзОВ «Страховий брокер «Експерт» (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) укладено Договір позики, згідно п.1.1. якого позикодавець зобов'язується надати позичальнику грошові кошти в позику в сумі 60 000,00 (шістдесят тисяч гривень 00 коп.), а позичальник зобов'язується погасити позикодавцеві дану суму грошей до 06.05.2010 року. (а.с. 43)

17 травня 2010 року між ТзОВ «Страховий брокер «Експерт» (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) укладено Договір позики, згідно п.1.1 якого позикодавець зобов'язується надати позичальнику грошові кошти в позику в сумі 20 000,00 (двадцять тисяч гривень 00 коп.), а позичальник зобов'язується погасити позикодавцеві дану суму грошей до 31.07.2010 року. (а.с. 46)

02 червня 2010 року між ТзОВ «Страховий брокер «Експерт» (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) укладено договір позики, згідно п.1.1. якого позикодавець зобов'язується надати позичальнику грошові кошти в позику в сумі 4 000,00 (чотири тисячі гривень 00 коп.), а позичальник зобовязується погасити позикодавцеві дану суму грошей до 31.08.2010 року. (а.с. 48)

На виконання вищенаведених договорів позики, позикодавець передав позичальнику позику в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученнями №1895 від 07.04.2010 року на 4 000,00 (чотири тисячі) грн., платіжним дорученням №1896 від 08.04.2010 року на 16 000,00 (шістнадцять тисяч) грн., платіжним дорученням №1958 від 16.04.2010 року на 20 000,00 (двадцять тисяч) грн., платіжним дорученням №2052 від 30.04.2010 року на 20 000,00 (двадцять тисяч) грн. (а.с.44-45,); платіжним дорученням №2139 від 17.05.2010 року на суму 20 000,00 (двадцять тисяч) грн. (а.с. 47); платіжним дорученням №2285 від 02.06.2010 року на 4 000,00 (чотири тисячі) грн. (а.с. 49)

Районним судом встановлено, що повернення позики відповідачем відбувалося шляхом утримання позивачем із заробітної плати відповідача та загальна сума поверненої позики відповідача складала 7 712,87 грн.

Матеріалами справи встановлено, що згідно копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 23.01.2014 року, витягу з статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Прилад» (нова редакція), затвердженого зборами учасників товариства та протоколу №23/01/14 від 23.01.2014р. відбулась зміна назви позивача з Товариства з обмеженою відповідальністю «Страховий брокер «Експерт» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Прилад». (а.с. 33)

Згідно п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позов ТОВ «Підприємство «Прилад» суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідачка не повернула позивачу кошти в сумі 76 287, 13 грн. згідно договорів позики від 06.04.2010 року, 17.05.2010 року та 02.06.2010 року, чим прострочила виконання грошового зобовязання.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком районного суду.

Згідно вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення районного суду в частині стягнутої суми боргу сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції згідно ст. 303 ЦПК України в цій частині рішення не переглядається.

Доводи в апеляційній скарзі на те, що позивач пропустив трьох річний строк позовної давності, колегія суд вважає необґрунтованим виходячи із наступного.

Згідно ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Як вбачається із роздруківки картки рахунку ОСОБА_3, нею було проплачено 30.11.2011р. повернення позики (а.с. 50), а з позовною заявою позивач звернувся до суду 20 вересня 2013 року (а.с. 40), тобто в межах трьох річного строку позовної давності.

За договором яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Вищенаведена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-133цс14, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Покликання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що нею не надавалась згода позивачу на проведення відрахувань із заробітної плати, колега суддів не бере до уваги, оскільки вона була звільнена відповідно до наказу № 52-К від 16 грудня 2011 року та нею у встановленому законом порядкутакі дії позивача не оспорювались.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки таке ухвалене у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

ОСОБА_4