Номер провадження: 22-ц/785/6080/15
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

ОСОБА_2,

при секретарі - Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на частку нерухомого майна за набувальною давністю за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 14 жовтня 2014 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, квартира у 1996 році набута в порядку приватизації у власність сином ОСОБА_8, онукою ОСОБА_4 (до зміни прізвища ОСОБА_8) О.С., онуком ОСОБА_5 в рівних частках. Син ОСОБА_8 належну йому частку у 2007 році подарував своїй матері ОСОБА_6, яка є дружиною позивача. Посилаючись на те, що володіє квартирою безперервно більше 14-ти років, позивач просив визнати за ним право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1, належні ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які хоч і є власниками, однак з 2000 року в квартирі не проживають, квартирою не користуються, не утримують (а.с.2-5).

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в особі представника позов не визнали.

Третя особа ОСОБА_6 підтримала позивача.

Третя особа ОСОБА_7 підтримала відповідачів.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2015 року в позові відмовлено (а.с.143).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Неправильність рішення суду апелянт мотивував неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

ОСОБА_3 заявлено вимоги про визнання права власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Так, статтею 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність).

У сенсі положень статті 344 ЦК України для набуття права власності за давністю володіння необхідне дотримання таких умов:

1) фактично володіти річчю слід добросовісно, тобто заволодіння має бути правомірним;

2) володіння має бути без титульним;

3) добросовісне володіння має бути відкритим, а володілець має ставитися до речі як до своєї (підтримувати її в належному стані, користуватися нею);

4) володіння має бути безперервним;

5) якщо титульний (законний) володілець пропустив строк позовної давності про витребування майна з чужого незаконного володіння, то строк спливу позовної давності не може починатися раніше закінчення строку спливу позовної давності, інакше фактичного володільця не можна визнати добросовісним.

Зі змісту статті 344 ЦК України випливає, що позивач як володілець майна протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, що він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, що не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, або на майно, що придбано добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено.

Встановлено, що за даними житлової комісії тилу логістики управління Південного оперативного командування ОСОБА_8 11 квітня 1991 року був поставлений на квартирний облік, у 1991 році ОСОБА_8 на склад сімї з чотирьох осіб (дружина та двоє дітей) було виділено квартиру АДРЕСА_2 (а.с.28). 23 липня 1991 року ОСОБА_8, його дружина ОСОБА_8В.(після зміни прізвища ОСОБА_7) в квартирі зареєструвались (а.с.38).

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 15 листопада 2000 року ОСОБА_8. був зобовязаний до сплати аліментів на утримання двох дітей (42,50).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 березня 2002 року розірвано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.41, 43).

Квартира №2 загальною площею 48,0 кв. м по вул. Жоліо Кюрі, 68 в м. Одесі на підставі розпорядження органу приватизації від 11 червня 1996 року №78722 була набута у приватну спільну часткову власність ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та його малолітніми дітьми ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, в рівних частках. Реєстрація права власності на підставі виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради свідоцтва про право власності на житло №12-8675 від 11 червня 1996 року проведена бюро технічної інвентаризації 5 липня 1996 року (а.с.6,7).

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 1 жовтня 2003 року в справі №2-175/2003 за позовом ОСОБА_9 визнано частково недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтво про право власності на житло №12-8675 від

11 червня 1996 року, визнано за ОСОБА_8 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1 (а.с.52-53).

Право власності ОСОБА_8 (після зміни прізвища ОСОБА_7) на ? частку квартири на підставі вказаного судового рішення зареєстровано не було, відповідно не внесено зміни щодо часток інших співвласників. В результаті станом на 16 серпня 2007 року за даними Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на квартиру значилось зареєстрованим за ОСОБА_8 та його дітьми ОСОБА_10 (після зміни прізвища ОСОБА_4), ОСОБА_5 (а.с.9, 16-18).

17 серпня 2007 року ОСОБА_8 подарував 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 своїй матері ОСОБА_6. Договір дарування посвідчено 17 серпня 2007 року державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори за реєстраційним №3-2533. Реєстрація права власності ОСОБА_6 на 1/3 частку квартири проведена 12 вересня 2007 року (а.с.8, 10).

Таким чином, за даними Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 значиться такою, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5, ОСОБА_10 та їх бабусі ОСОБА_6.

ОСОБА_3 є чоловіком ОСОБА_6 та дідом ОСОБА_5, ОСОБА_4.

Матеріали справи, пояснення сторін вказують на те, що після розпаду сімї ОСОБА_8 та ОСОБА_8 стосунки в родині погіршилися, домовленості щодо спільного володіння та користування квартирою для проживання досягнуто не було, спори щодо права власності на частку квартири порушувались ОСОБА_8, щодо права користування квартирою ОСОБА_8 за життя останнього. Фактично в квартирі через спори та суперечки тривалий час ніхто не проживає, колишній співвласник ОСОБА_8 помер у 2009 році, а сам позивач ОСОБА_3 зареєстрований як такий, що постійно проживає за іншою адресою.

ОСОБА_3 просить за набувальною давністю визнати за ним право власності на 2/3 частки квартири, що зареєстровані на праві власності його онуків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які набули право власності на частку квартири ще будучи малолітніми дітьми разом зі своїм батьком ОСОБА_8 Співвласники квартири ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не відмовлялися та не відмовляються від прав на нерухоме майно. Позивач ОСОБА_3, який заявляє про себе як про володільця нерухомого майна, достовірно знав та знає, що на квартиру претендує сімя його сина, що діти та колишня дружина сина не проживають в квартирі не тому, що відмовились від квартири, а через погіршення стосунків, спори, суперечки тощо.

Встановлені судом обставини щодо спірної квартири вказують на відсутність умов, достатніх для виникнення права власності на частку квартири за давністю володіння. Правові підстави для задоволення позову про набуття права власності на частку нерухомого майна на підставі статті 344 ЦК України за набувальною давністю відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_8

Сергійовича, за участю третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на частку нерухомого майна за набувальною давністю залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

ОСОБА_2