АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Слободянюк С.В., Махлай Л.Д.,

при секретарі Лознян О.С.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи: ОСОБА_3, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голубнича Ольга Василівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Публічне акціонерне товариство «Омега Банк», про визнання припиненим кредитного договору і договору іпотеки та скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна, -

УСТАНОВИЛА:

Унікальний номер справи: 755/4816/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12263/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
В березні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою про визнання припиненим кредитного договору № 2709/0408/88-234 від 25.04.2008 року, укладеного з ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», визнання припиненим іпотечного договору, укладеного з ВАТ «Сведбанк», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. за реєстровим № 1166, та скасування з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка була накладена у зв'язку з нотаріальним посвідченням договору іпотеки. В обґрунтування позову зазначав, що 25 квітня 2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», було укладено кредитний договір № 2709/0408/88-234. З метою забезпечення виконання його зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 2709/0408/88-234-Р-1 від 25.04.2008 року. Також зобов'язання за кредитним договором забезпечуються іпотечним договором, укладеним ним з ВАТ «Сведбанк» 25 квітня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. за реєстровим № 1166, предметом якого є квартира за адресою АДРЕСА_1. Рішенням Дніпровського районного суду № 2604/6805/2012 позовні вимоги ПАТ «Сведбанк» до позивача та третьої особи ОСОБА_3 були задоволені у повному обсязі, стягнуто з відповідачів 452 188 грн. 66 коп., на підставі даного судового рішення Дніпровським районним судом м. Києва 31.08.2012 року було видано виконавчий лист, який ПАТ «Сведбанк» пред'явило на виконання. 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, згідно якого ПАТ «Сведбанк» відступає ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права вимоги заборгованості за кредитним договором № 2709/0408/88-234, також 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, за яким ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитним договором № 2709/0408/88-234. Крім того, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про передачу прав за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом КМНО, зареєстрований у реєстрі за № 2189, за яким ТОВ «ФК «Вектор Плюс» разом із відступленням права вимоги заборгованості за вищевказаним кредитним договором одночасно передає право вимоги за іпотечним договором. Позивач зазначав, що виконавчі листи за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.02.2012 року ПАТ «Сведбанк» не передав новим кредиторам, а останні не порушували питання щодо заміни сторони виконавчого провадження. Позивач зазначав, що він виконав свої зобов'язання перед відповідачем, як новим кредитором, за кредитним договором № 2709/0408/88-234 відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва у повному обсязі, а саме кошти були сплачені на рахунок ТОВ «Кредитні ініціативи», що також підтверджується квитанціями. Незважаючи на це, відповідач безпідставно продовжує нараховувати відсотки за користування кредитом.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи ОСОБА_3, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голубнича ОльгаВасилівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Публічне акціонерне товариство «Омега банк» про визнання припиненими кредитного договору і договору іпотеки та скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що ухвалюючи рішення, судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема те, що під час судового засідання представником Позивача було надано суду усі належні та допустимі докази сплати заборгованості. Такими доказами загалом є меморіальні ордери, квитанції та розрахунки заборгованості за кредитним договором, який був виданий ТОВ «Кредитні ініціативи» (засвідчені печаткою Відповідача) станом на 07.11.2014 року та 04.12.2014 року та складеним представником Позивача розрахунком погашення заборгованості від 31.03.2015 року на зальну суму 467 787 грн. 82 коп. та приєднаними до матеріалів даної справи.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2709/0408/88-234. відповідно до умов якого позивачу було надано кредитні кошти у розмірі 46 000 дол. США строком користування до 25 квітня 2018 року на умовах, передбачених договором зі сплатою процентів у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом (надалі по тексту - кредитний договір, а.с. 23- 27).

Згідно п. 3.1 кредитного договору, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця через касу банку згідно Додатку № 1, що є невід'ємною частиною даного договору, крім випадків, передбачених п. 3.8, 3.9 та 5.1.4. даного договору.

Відповідно п. 3.9 кредитного договору, при порушенні умов, передбачених п. 5.1.9 цього договору, та/або у випадках, в яких чинним законодавством України передбачено право дострокової вимоги виконання зобов'язань, забезпечених іпотекою, та/або якщо позичальник порушує строки платежів, встановлені п. 3.1 цього договору Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання в порядку, передбаченому цим пунктом договору.

Також встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 25 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 2709/0408/88- 234-Р-1 (а.с. 31).

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримував повідомлення від 14.12.2012 року за вих. № 0039121 та від 14.12.2012 року за вих. № 0000411 про те, що 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило право вимоги за вищевказаним кредитним договором ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу від 28.11.2012 року, за яким останнє відступило своє право вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Кредитні ініціативи»; також повідомлялося про розмір наявної заборгованості (а.с. 33-35).

Також враховано судом першої інстанції, що відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.04.2015 року, належна позивачу квартира за адресою АДРЕСА_1 є предметом іпотеки відповідно іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Голубничою О.В., іпотекодержателем за договором є ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с. 79).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.06.2012 року у справі № 2604/6850/2012 з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стягнуто в солідарному порядку на користь ПАТ «Сведбанк» суму заборгованості у розмірі 452 188 грн. 66 коп. та судові витрати (а.с. 51).

Відповідно змісту зазначеного рішення суду, заборгованість стягнута за кредитним договором № 2709/0408/88-234 від 25.04.2008 року станом на 13.02.2012 року, що включає заборгованість по кредиту в сумі 42 757,10 дол. США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 342 056 грн. 80 коп., заборгованість по відсоткам у розмірі 11 387,26 дол. США, що еквівалентно 91 098 грн. 08 коп. та пеню в сумі 19 033 грн. 78 коп.

На виконання рішення Дніпровським районним судом м. Києва 31 серпня 2012 року було видано виконавчий лист (а.с. 32).

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до заявлених вимог, позивач просив визнати припиненими кредитний договір та іпотечний договір, які укладені ним з ВАТ «Сведбанк» і скасувати з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначав, що відповідно поданого ПАТ «Сведбанк» позову, рішенням суду з нього достроково стягнута заборгованість за кредитним договором, яку він сплатив у повному обсязі, у зв'язку з чим зобов'язання є припиненими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Разом з тим, і під час розгляду справи в суді першої інстанції, і під час апеляційного розгляду справи, на підтвердження доводів про сплату коштів за рішенням суду (як зазначено вище присуджена до сплати сума 452 188,66 грн.) ОСОБА_1 надавав копії меморіальних ордерів та квитанцій (загалом 14 платіжних документів) на загальну суму 429 754 грн. 54 коп., проте за складеним представником позивача розрахунком погашення заборгованості зазначено, що позивачем погашена сума у розмірі 467 787 грн. 82 коп. (а.с. 22, 37-47). Також вбачається, що остання сплата коштів позивачем здійснена 29 квітня 2014 року, хоча рішення суду ухвалено 20 червня 2012 року.

Встановлено судами, що відповідно до п. 3.3 кредитного договору, проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця в період з 01 по 20 число включно за попередній місяць та на момент повернення кредиту на рахунок відсотків через касу банку. Проценти за користування кредитом визнаються простроченими наступного дня після терміну їх сплати, визначеного цим пунктом.

З огляду на фактичні обставини справи, вірним є висновок суду першої інстанції, що відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відносно доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що вони необґрунтовані та не доведені належними доказами, оскільки судом першої інстанції було повно та всебічно з'ясовано обставини справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що представником позивача не надано до суду жодних доказів, з яких би вбачалося, що кредитний договір розірвано на підставі судового рішення, або що умови кредитного договору визнавалися недійсними, або до них внесено зміни, тобто кредитний договір не розривався та є чинним на час розгляду даного позову.

З огляду на вказане, вірним є висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги є недоведені, оскільки суду не надано доказів щодо своєчасного виконання позивачем рішення суду про сплату заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з чим кредитор не позбавлений можливості за період прострочення виплат нараховувати відсотки, відповідно до умов укладеного правочину.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування апеляційної скарги, та вважає, що за таких обставин підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Інші доводи апеляційної скарги недоведені та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: