НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/6908/13-ц
№ 2/183/99/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Березюк В.В.,

при секретарі Тен І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради, товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго - Новомосковськ», про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, про вселення у квартиру, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3, про визнання відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_5 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради, товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго - Новомосковськ», про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення у квартиру, в якому просить вселити її та її неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартиру АДРЕСА_1, а також зобов'язати відповідачів не чинити їй та її дитині перешкоди в користуванні даною квартирою.

В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що вона перебувала з відповідачем ОСОБА_3. в зареєстрованому шлюбі з 17.01.2003 року, від якого мають неповнолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Одразу після укладення шлюбу вона у встановленому законом порядку вселилася в квартиру, де мешкав і був зареєстрований її чоловік, розташовану по вул. Радянській 48/106 в м. Новомосковську Дніпропетровської області.

За цією ж адресою, окрім її чоловіка ОСОБА_3. та їх сина ОСОБА_5., зареєстровані також її свекруха - ОСОБА_2 і брат її чоловіка - ОСОБА_4. Квартира не приватизована.

У 2009 р. чоловік ОСОБА_3. пішов проживати до іншої жінки, а позивака з сином залишилась проживати у квартирі по АДРЕСА_1

У 2010-2011рр. у квартиру за вищевказаною адресою, вселився брат чоловіка - ОСОБА_4, зі своєю дружиною та ії дитиною від першого шлюбу. З цього часу вони почали обмежувати життя позиваки в квартирі. Так, вони почали погрожувати, словесно ображати, обмежувати користування кухнею, ванною, туалетом. І це, незважаючи на те, що позивачка постійно у повному обсязі сплачувала усі комунальні послуги. За 10 років проживання у цій квартирі за її кошти придбано чимало речей, таких як пральна машина, пилосос, праска, телевізор, диван, кресла, посуд, килими, ковдри, постільна білизна.

Врешті решт, 22.06.2013 р. позивачку та її сина відповідачі вигнали з даної квартири, пояснивши, що в неї є належний їй будинок, успадкований після смерті свого батька, де вона може проживати.

З цього приводу позивака неодноразово зверталася до правоохоронних органів, однак їй повідомляли, що між сторонами склалися цивільно-правові відносини, а тому, спір між сторонами повинен вирішуватися в судовому порядку.

Позивач зазначає, що вона дійсно успадкувала будинок, розташований по АДРЕСА_2, однак він не придатний для проживання.

Таким чином, посилаючись вимоги ст. 177 СК України, ст. 405 ЦК України, ст. ст. 64, 65 ЖК України, позивачка звернулася з даним позовом до суду, за захистом своїх порушених прав та порушених прав своєї неповнолітньої дитини.

В свою чергу ОСОБА_2 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_3, про визнання відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що згідно ордеру № 231/1 від 09.06.1989 року, виданого на підставі рішення Новомосковської міської ради, її бабусі - ОСОБА_6, була надана у користування квартира, розташована за АДРЕСА_1

З 1989 року ОСОБА_2 прописана (зареєстрована) за зазначеною адресою, а з 1994 року, після смерті бабусі, вона стала основним наймачем квартири.

У вказаній квартирі зареєстровані, крім неї, її сини ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та онук ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. До березня 2012 р. у вказаній квартирі мешкала жінка її сина ОСОБА_3 - ОСОБА_1. Втім, більше 18 місяців, з березня 2012 року відповідачка не живе в її квартирі. З того часу ОСОБА_1. не має сімейних стосунків з своїм чоловіком (сином позивача), не веде спільного господарства. З березня 2012 р. ОСОБА_1. добровільно виїхала разом з сином ОСОБА_4 і переїхала на АДРЕСА_3 до іншого чоловіка, де зараз і проживає. З цього часу відповідачка не робила жодних заходів для реалізації права на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації сина і помешкання чоловіка. Також позивачка зазначає, що вона, як основний наймач квартири, перешкод для проживання за місцем реєстрації відповідачці не чинила. Відсутність відповідачки має безперервний тривалий (понад 18 місяців) характер. В даний час відповідачка мешкає разом з іншим чоловіком в його квартирі, веде з ним спільне господарство. А тому просила взнати відповідача такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням.

Позивач за первісним позовом та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні первісний позов підтримали, просили його задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеними в позовній заяві. В наступне судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність, позов підтримали, просили його задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечували, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим. При цьому позивач за первісним позовом зазначила, що дитина зареєстрована у спірній квартирі, а вона сама зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, однак даний будинок не придатний для проживання.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3., ОСОБА_4. та їх представник ОСОБА_8. в судовому засіданні первісний позов не визнали, вважаючи його безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню. ОСОБА_2 зазначила, що коли син пішов до іншої жінки, вона неодноразово просила ОСОБА_1 виселитися добровільно. Виїхала ОСОБА_1 сама, ніхто її не виганяв. В квартирі дійсно є деякі речі позивачки за первісним позовом, зокрема, килимова доріжка, однак вона не заперечує, проти того, щоб ОСОБА_1 їх забрала. Вхідний замок вони дійсно змінили, однак лише через те, що загубили ключі. ОСОБА_1 ключі не пропонували, бо вона вже поїхала мешкати в інше місце.

ОСОБА_4. зазначив, що ОСОБА_1. виїхала добровільно. Щодо подій, які відбулися 22.06.2013 року, то ОСОБА_1. приїхала о 23.00 годині зі своїм цивільним чоловіком і забрали частину речей. На наступний день вони забрали ще частину речей. Зустрічний позов відповідачі за зустрічним позовом підтримали, просили його задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеними в позовній заяві. В наступне судове засідання не з'явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність.

Представник відповідача - виконавчого комітету Новомосковської міської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність представника міської ради. Справу просив розглянути з урахуванням акту обстеження від 01.04.2014 року.

Представники третіх осіб - органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради, ТОВ «КК «КомЕнерго - Новомосковськ» в судове засідання не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

В судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_9., ОСОБА_10., ОСОБА_11.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9. пояснила, що вона сусідка сторін по справі. Позивач за первісним позовом - ОСОБА_1. з дитиною мешкала у спірній квартирі до літа 2013 року. Як виїжджала ОСОБА_1 їй не відомо, однак в травні 2013 року вона бачила її на лавочці біля під'їзду. Коли вона запитала у неї, чого не йде до дому, ОСОБА_1 відповіла, що ОСОБА_4 - брат її чоловіка, її не пускає в квартиру.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10. пояснила, що вона сусідка сторін по справі. Може повідомили, що їй відомо зі слів ОСОБА_2, що у спірній квартирі речей ОСОБА_1 нема. Як вибиралась з квартири ОСОБА_1, їй не відомо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11. пояснила, що вона знайома ОСОБА_1. Літом 2013 року остання приїхала до неї і попросила пожити, пояснивши, що ОСОБА_4 - брат її чоловіка, вигнав її з квартири, де вона мешкала раніше. Вони звернулись до міліції, однак в міліції повідомили, що вони повинні розібратись самі. Деякий час ОСОБА_1 з дитиною мешкали у неї, а потім з'їхали на квартиру.

Суд, вислухавши сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_3 уклав шлюб 17.01.2003 року з ОСОБА_1 (а.с.7).

А згідно рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.02.2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 17.02.2014 року розірвано (а.с.68-69).

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про його народження (а.с.9).

Суду надано копію висновку Новомосковського МВ ГУ МВС України в Дніпропетровської області № 436 від 22.08.2013 року, з якого вбачається, що 22.06.2013 р. ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_5 було вигнано з квартири АДРЕСА_1 братом чоловікаОСОБА_1. -ОСОБА_4. і чиняться перешкоди з його боку у користуванні даним житлом. Висновком зазначено, що у зв'язку з тим, що між сторонами склалися цивільно-правові відносини, даний факт не підлягає внесенню до єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.10).

Дані обставини також підтверджуються довідками та листами виданими Новомосковським МВ ГУ МВС України в Дніпропетровської області (а.с.11, 13, 16, 17, 49, 50).

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1. зверталася до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини, прокуратури Дніпропетровської області з приводу того, що їй чиняться перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 (а.с.14-15).

Суду надано копію довідки виданої 20.11.2013 року квартальним комітетом № 29 міста Новомосковська, згідно якого ОСОБА_1. проживає разом зі своїм сином ОСОБА_5. за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.42).

Суду також надано ордер № 231/1 від 09.06.1989 року, виданийОСОБА_6 на підставі рішення Новомосковської міської ради 13.06.1989 року і з цього часу ОСОБА_2 прописана (зареєстрована) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.44, 45-об).

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_6, про що свідчить свідоцтво про її народження (а.с.46), а тому після смерті вона стала основним наймачем квартири.

Згідно акту обстеження будинку, розташованого по АДРЕСА_2, даний будинок не придатний для проживання (а.с.62).

Згідно акту від 22.07.2014 року, виданого ТОВ «КК «КомЕнерго-Новомосковськ», ОСОБА_3 проживає разом зі своїм сином ОСОБА_5, 2003 року народження, по АДРЕСА_4 (а.с.105).

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються на рівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Із матеріалів справи вбачається, і не заперечувалось сторонами в судовому засіданні що з моменту народження неповнолітній ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав у спірній квартирі і користувався нею.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім'ї власника житлового приміщення мають право користування займаним приміщенням на рівні з власником.

Згідно із ч. 3 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Як встановлено в судовому засіданні, дитина позивача за первісним позовом з народження мешкала у спірній квартирі та була там зареєстрована. Зареєстрованою є і на момент розгляду справи в суді, а відтак суд приходить до висновку, що неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 має право на проживання у спірній квартирі.

Однак, на даний момент він позбавлений можливості користуватися спірними житловим приміщенням, бо ОСОБА_5. перешкоджає цьому.

Дана обставина підтверджується свідченнями свідків, а також зверненням до правоохоронних органів ОСОБА_1.

Крім того, і сам ОСОБА_5. в судовому засіданні не заперечував той факт, що ним були змінені замки на вхідних дверях і ОСОБА_1. він дублікати ключем не віддає.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та проаналізувавши норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1. в частині вселення в квартиру АДРЕСА_1 неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Щодо вселення у квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1., то в цій частині суд вважає за необхідне відмовити, оскільки, як встановлено в судовому засіданні і не заперечувалось самою позивачкою ОСОБА_1. їй на праві приватної власності належить будинок, розташований за АДРЕСА_2, де вона зареєстрована (а.с.6-об).

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач мала і має власне житло, зареєстрована там з 2001 року.

Той факт, що дане житло відповідно до Акту, складеного службою у справах дітей (а.с.62) непридатне для проживання, не позбавляє права ОСОБА_1. привести його у належний стан.

А тому підстави для визнання за нею права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, відсутні.

Том у в цій частині первісних позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити.

Щодо зустрічного позовуОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3, про визнання відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням, то суд вважає, що підстави для його задоволення відсутні, виходячи з наступного.

Згідно роз'яснень, викладених у п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя» з урахуванням конституційного положення про те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду, при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування житловим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, на момент вселення ОСОБА_1. вона була зареєстрованаза АДРЕСА_2. Даний будинок належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину.

В порушення вимог ст. 10, 60 ЦПК України суду не надано доказів того, що ОСОБА_1. набула право на користування спірним житловим приміщенням, а тому позовна вимога про визнання її такою, що втратила це право не підлягає задоволенню.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1. обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, в той час, як зустрічний позов не підлягає задоволенню.

Крім того, суд, керуючись ст. 88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 58,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 10, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради, товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго - Новомосковськ», про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, про вселення у квартиру- задовольнити частково.

Визнати право неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1

Вселити неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

В задоволенні позовуОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3, про визнання відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого державного судового збору у розмірі 58,00 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Новомосковський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Березюк