Справа № 135/1794/14-ц Провадження № 22-ц/772/714/2015Головуючий в суді першої інстанції Патраманський І. О.
Категорія 69 Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Луценка В.В., Зайцева А.Ю.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участю представника апелянта, заінтересованої особи Управління Пенсій-ного фонду України у м. Ладижин, Вінницької області Піддубної А.М., заявни-ка ОСОБА_3, його представника, адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляцій-ного суду цивільну справу за заявою

ОСОБА_3 за участю заінтересованої особи Управ-

ління Пенсійного фонду України у м. Ладижин, Вінницької області про

встановлення факту, що має юридичне значення,

за апеляційною скаргою в.о. начальника Управління Пенсійного фонду Укра-їни у м. Ладижин, Вінницької області Кулеші Тетяни Володимирівни на рішен-ня Ладижинського міського суду Вінницької області від 23 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

15 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернувся в Ладижинський міський суд Вінницької області із заявою про встановлення факту, що має юридичне зна-чення, зазначивши заінтересованою особою у справі Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижин, Вінницької області. Заява мотивована тим, що ОСОБА_3 тривалий час працював в Монгольській Народній Республіці, останнє відрядження в Монголію закінчилося 19 травня 1989 року. З 24 серпня 1989 року заявник працював в м. Ладижин на заводі ферментних препаратів. До 30 грудня 1994 року ОСОБА_3 був зареєстрований АДРЕСА_2, з 10 червня 1997 року по 10 грудня 2013 року - АДРЕСА_1, з 11 грудня 2013 року він мешкає в будинку АДРЕСА_3. У виданій довідці від 23 травня 1989 року № 22Во/2а-10 вказа-ний загальний період перебування заявника у відрядженні в Монголії з 15 лип-ня 1985 року по 19 травня 1989 року. Такі фактичні обставини не дозволяють заявнику скористатися правом на оформлення пенсії на пільгових умовах як громадянинові, який постійно проживає на території зони посиленого радіоеко-логічного контролю ( а. с. 2-3 ).

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 23 грудня 2014 року заява ОСОБА_3 задоволена, встановлено факт його проживання в м. Ладижин, Вінницької області з 16 серпня 1988 року по 30 грудня 1994 року (а. с. 27-28).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, в.о. началь-ника Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижин, Вінницької області Кулеша Т.В. оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення ска-сувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 ( а. с. 30-31 ). Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, за неповного з'ясу-вання всіх обставин справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, проаналі-зувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрун-тованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до виснов-ку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути закон-ним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сто-рони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обгрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, дове-деність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам, воно є незакон-ним; висновки суду не відповідають обставинам справи; обставини, які суд вважав встановленими, не можна визнати доведеними.

Задовольняючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що в період з 16 серпня 1988 року по 30 грудня 1994 року ОСОБА_3 проживав в м. Ладижин, Вінницької області, суд зазначив, що після відряджен-ня за кордон, яке тривало з 12 липня 1985 року по 15 липня 1988 року, перебу-ваючи у відпустці, заявник приїхав у м. Ладижин на постійне місце прожи-вання, а 25 вересня 1988 року він знову виїхав у відрядження за кордон. У м. Ладижин ОСОБА_3 повернувся 19 травня 1989 року, у серпні цього року пра-цевлаштувався на завод ферментних препаратів, проживав АДРЕСА_2 до 30 грудня 1994 року, після чого змінював місце реєстрації, місце проживання. Як на підстави доведеності заявленої вимоги суд послався на на-явність у заявника посвідчення громадянина, який постійно проживає на тери-торії зони посиленого радіоекологічного контролю, довідку виконавчого комі-тету Ладижинської міської ради від вересня 2014 року № 2446. Інші досліджені судом документи не стосуються періоду, про встановлення якого заявлена в суд вимога.

Погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки вони зроблені без врахування встановлених фактичних обставин.

Статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не мен-ше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки, якщо вони по-стійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період та додатково на 1 рік за 3 роки проживання чи роботи, але не бульше 5 років.

Оскаржуючи рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 23 грудня 2014 року, в.о. начальника Управління пенсійного фонду України в м. Ладижин, Вінницької області Кулеша Т.В. зазначає, що згідно довідки від 23 травня 1989 року № 22/30/20.10, виданої Всесоюзним виробничим госпрозра-хунковим об'єднанням по будівництву і монтажу технологічного обладнання енергетичних об'єктів за кордоном «Заграненергобудмонтаж» ( а. с. 16 ), ОСОБА_3 працював на будівництві ТЕС в Монгольській Народній Республіці з 15 липня 1985 року по 19 травня 1989 року. Перебуваючи у відпустці після 15 липня 1988 року, заявник приїхав в м. Ладижин та в серпні 1988 року, як він стверджує, уклав договір найму житла з власником будинку АДРЕСА_2, а 25 вересня 1988 року відбув у відрядження в МНР ще на один рік.

Викладені фактичні обставини в частині переїзду ОСОБА_3 в м. Лади-жин на постійне місце проживання в період перебування у відпустці, укла-дення договору найму житла є сумнівними, взагалі не доводяться належними і допустимими доказами.

Згідно норм статей 57-60 ЦПК України визначені поняття належності й до-пустимості доказів, обов'язки доказування і подання доказів, доказування не може грунтуватися на припущеннях.

З трудової книжки ОСОБА_3 вбачається, що у 1985 році він був звільнений з роботи в БМУ «Екібастузенергозахист» у зв'язку з виїздом за кордон, лише пі-сля повернення у травні 1989 року із-за кордону в серпні 1989 року він праце-влаштувався на Ладижинський завод ферментних препаратів; реєстрація в м. Ладижині в період з серпня 1988 року не мала місця.

Факт постійного проживання або постійної роботи ОСОБА_3 в зоні по-силеного радіологічного контролю, навіть за умови його відпустки влітку 1988 року, не може визнаватися доведеним, починаючи з 16 серпня 1988 року. Не доводить такої обставини й довідка виконавчого комітету Ладижинської місь-кої ради № 2446, видана лише у 2014 році, яка суперечить фактичним даним трудової книжки заявника і довідці ВО «Заграненергобудмонтаж» від 23 трав-ня 1989 року № 22/30/20.10.

Крім цього, суд звертає увагу, що розпорядженням Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижин від 17 вересня 2014 року № 16 ( а. с. 17 ) ОСОБА_3 відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах, однак він таку від-мову, за наявності документів, визначених п. 7 Порядку подання та оформ-лення документів для призначення ( перерахунку ) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в установ-леному порядку не оскаржував, а значить погодився з висновком державного органу щодо відсутності у нього вказаних у розпорядженні підстав для призна-чення пенсії із зниженням пенсійного віку на п'ять років.

Посилання ОСОБА_3, його представника на наявність аналогічного су-дового рішення від 17 червня 2013 року стосовно дружини заявника не можуть слугувати підставою для задоволення незаконної вимоги в даний час.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив незаконне і безпідставне рішення, невірно витлумачивши фактичні обставини справи, прийнявши до уваги одні з них, поклавши їх в основу оскаржуваного рішення, та відкинувши інші незаперечувані факти без надання їм оцінки та без обгрунтування причин залишення їх поза судовою увагою. Суд на прийняв до уваги вимоги ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської ка-тастрофи» в частині щодо постійного проживання або постійної роботи гро-мадян у зоні посиленого радіологічного контролю у певний період для наяв-ності у них права на оформлення пенсії зі зниженням пенсійного віку, тобто на пільгових умовах. Отже, суд невірно застосував норми матеріального права, що регулюють питання, вирішуване за заявою ОСОБА_3

Нормами статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим від-повідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у спра-ві, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно норм статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення су-ду першої інстанції і ухвалення нового рішення у справі є неповне з'ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для спра-ви, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або про-цесуального права.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу в.о. начальника Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижин, Вінницької області Кулеші Тетяни Володимирівни задоволити.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 23 грудня 2014 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 за участі заінтересо-ваної особи Управління Пенсійного фонду України в м. Ладижин, Вінницької області про встановлення факту проживання в зоні посиленого радіологічного контролю відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його прого-лошення, однак воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про-тягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: