У Х В А Л А

іменем україни

02 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т. П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору від 25 січня 2007 року № 008/07К, звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 як боржника, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як поручителів 8 955,60 доларів США, що еквівалентно 71 555 грн 24 коп., заборгованості за вказаним договором та судові витрати.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2013 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2013 року рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 71 555 грн 24 коп. заборгованості за кредитним договором від 25 січня 2007 року № 008/07К.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 71 555 грн 24 коп. заборгованості за кредитним договором від 25 січня 2007 року № 008/07К.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, оскільки з моменту ухвалення 03 березня 2009 року рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25 січня 2007 року № 008/07К до моменту звернення до суду з даним позовом - 30 серпня 2013 року пройшло більше трьох років.

Скасовуючи рішення суд першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що п. 6.7 кредитного договору від 25 січня 2007 року № 008/07К та п. 11 договорів поруки від 25 січня 2007 року № 008/07К сторони погодили збільшення строку позовної давності до п'яти років, тому ухваленням 03 березня 2009 року рішення про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором строк позовної давності перервався, а тому, звернувшись до суду з даним позовом 30 серпня 2013 року, позивач не пропустив строку позовної давності. У зв'язку з неналежним виконанням боржником умов кредитного договору позивач має право на стягнення кредитної заборгованості солідарно з боржника та кожного з поручителів окремо.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 25 січня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 008/07К, згідно з умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 6 тис. доларів США зі сплатою 15 % річних, із кінцевим терміном повернення не пізніше 24 січня 2010 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому вказаним договором.

Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було укладено договори поруки № 008/07К.

Згідно з п. 2.3.9 кредитного договору банк має право у разі настання однієї із передбачених п. 2.3.3 вказаного договору обставин вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту в повному обсязі, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених договором.

Пунктом 6.7 кредитного договору та п. 11 договорів поруки сторони погодили, що строк позовної давності щодо вимог про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів становить п'ять років.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 березня 2009 року у справі № 2-266/2009 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» 26 469 грн 55 коп. заборгованості за кредитним договором від 25 січня 2007 року № 008/07К (а. с. 65-67).

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що внаслідок невиконання ОСОБА_3 рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 березня 2009 року у справі № 2-266/2009 станом на 11 липня 2013 року утворилась заборгованість в розмірі 8 955,60 доларів США, що еквівалентно 71 555 грн 24 коп., яка складається із: 3 208,50 доларів США заборгованості за кредитом, 3 128,77 доларів США заборгованості за процентами за користування кредитом, 2 618,33 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, яку позивач і просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов᾽язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Зокрема, згідно зі ст. 559 ЦК Українизобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Наявність судового рішення про дострокове стягнення заборгованості, яке не виконано боржником, не звільняє позичальника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права вимагати покладення на останнього відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, зокрема, стягнення процентів за користування коштами до їх повернення поза межами періоду, за який вони стягнуті рішенням у іншій справі, та пені.

У той же час, вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про солідарне стягнення з відповідачів кредитної заборгованості, яка складається із тіла кредиту, процентів за користування кредитом та пені, на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України апеляційний суд на зазначене уваги не звернув; належної оцінки наданому позивачем розрахунку кредитної заборгованості не надав; не перевірив, чи не є визначена позивачем сума кредитної заборгованості з урахуванням рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 березня 2009 року у справі № 2-266/2009 подвійним стягненням; не з'ясував періоду стягнення процентів за користування коштами та пені; не перевірив, чи не змінювався строк виконання зобов'язання кредитором, оскільки із рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 березня 2009 року у справі № 2-266/2009 випливає, що останній вимагав повернення всієї суми кредиту достроково, тобто і тієї частини, строк повернення якої не настав, та чи дотримано у разі його зміни, якщо таке мало місце, встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителів.

Крім того, судом не з'ясовано, чи було видано виконавчий лист за рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 березня 2009 року у справі № 2-266/2009, чи був він пред'явлений до виконання і чи знаходиться на виконанні, а якщо ні, то чи не сплив строк пред'явлення його до виконання, оскільки відсутність у кредитора права вимагати примусового виконання судового рішення, яким стягнуто тіло кредиту, може вказувати на припинення зобов'язання між сторонами (ст. 598 ЦК України) на підставах,встановлених Законом України «Про виконавче провадження».

З приводу наведеного апеляційний суд ніяких висновків не зробив, хоча вони впливають на вирішення спору по суті.

Допущені апеляційним судом при розгляді справи порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому рішення апеляційного суду не можна визнати законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим воно підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2013 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко