Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/827/15 Головуючий у 1 інстанції Ачкасов О.М.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в особі Запорізького району електричних мереж про захист прав щодо користування електричною енергією, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ВАТ "Запоріжжяобленерго" в особі Запорізького району електричних мереж про захист прав щодо користування електричною енергією.

В позові зазначала, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1, Запорізького району Запорізької області, на підставі договору купівлі-продажу від 21.07.2006 року. Будинок підключений до енергопостачання з 2007 року, договірні відносини існують з 05.09.2013 року. Протягом шести років з 2007 року по 2013 рік вона споживала електроенергію у середньому 700-800кВт/год щомісяця та подавала показання електролічильника до абонентської служби своєчасно, в свою чергу контролери щомісяця перевіряли показання електролічильника, на підставі чого позивачкою сплачувалися рахунки за спожиту електроенергію. Однак, 02.04.2013 року представниками абонентської служби відповідача була виконана технічна перевірка електроустановки та складено акт, відповідно до якого покази лічильника на час перевірки становили 165399, що на 59408 кВт/час більше від показників попереднього періоду, при цьому в акті зазначено, що пошкоджень електролічильника не виявлено. За період з 13.10.2012 року по 12.04.2013 року було зроблено перерахунок спожитої нею електроенергії та виставлено рахунок у сумі 40485,66 грн. Вона неодноразово зверталася із скаргами до ВАТ "Запоріжжяобленерго", відділу НКРЕ у Запорізькій області, інспекції Держенергонагляду в Дніпровському регіоні, однак позитивних результатів це не дало.

Посилаючись на виклад вик обставини, просила суд визнати протиправними дії Запорізького району електричних мереж ВАТ "Запоріжжобленерго" щодо пред'явленої їй вимоги про додаткову сплату за фактично неспожиту електричну енергію в розмірі 40 458,66 грн. на підставі Акту від 02.04.2013 року. Визнати недійсне платіжну вимогу на ім'я ОСОБА_3 від 30.04.2013 року на суму 40 458,66 грн. Визнати за нею право користування електричною енергією без урахування вимоги відповідача щодо сплати спірної суми в розмірі 38 143,68 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2014 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі.

Згідно статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 Цивільного Кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Загальні способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені статтею 16 Цивільного Кодексу України.

При виборі способу захисту цивільного права необхідно виходити із суб'єктивного права та характеру його порушення.

Як передбачено статтею 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві відповідно до вимог статей 3,11,31 ЦПК України, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду є обов'язком суду.

Законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Відносини, що склалися між сторонами стосуються надання послуг з електропостачання, які насамперед регулюються Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою КМУ від 26 липня 1999 р. N 1357 з подальшими змінами (надалі Правила).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 є споживачем електричної енергії з липня 2007р. за адресою: Запорізька область, Запорізький район, АДРЕСА_2 (особовий рахунок НОМЕР_1) без укладення договору.

За період користування електричною енергією з липня 2007р. по квітень 2013р. позивач в середньому споживала 700-800 кВт на місяць, заборгованості з оплати не мала.

В квітні 2013р. представниками відповідача була виконана технічна перевірка електроустановки, про що було складено акт. Покази лічильника становили 165 399, що на 59 408 кВт більше від показників попереднього періоду, тобто позивач за місяць спожила зазначену кількість електроенергії, вартість якої склала 40 485, 66 грн.

Заперечуючи проти таких показників лічильника, позивач маючи сумніви щодо правильності роботи приладу обліку, звернулася до відповідача з проханням провести перерахунок спожитої електроенергії у розмірі середньомісячного споживання електроенергії. Відповідачем була проведена експертиза лічильника, яка не виявила похибок в роботі приладу.

Надалі позивач звернулася до відповідача з заявою про необхідність проведення експертизи безпосередньо товаровиробником, однак експертиза не була проведена з причини, що лічильник був зданий для проведення регламентних робіт в цех по ремонту обладнання ВАТ "Запоріжжяобленерго".

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач звернулася до суду з зазначеним позовом.

Відповідно до п.п. 3,4 Правил споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки. Договір про користування електричною енергією (далі - договір) вважається продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення зазначеного терміну жодна із сторін не заявила про розірвання договору або про внесення до нього змін.

У договорі обов'язково зазначається величина потужності, яка визначається виходячи з потужності наявних у споживача струмоприймачів. При цьому загальна потужність не може бути вищою за потужність, передбачену технічними умовами чи технічними характеристиками електромережі споживача.

Між сторонами договір укладений був лише у вересні 2013 року (а.с. 46-47). Відповідно до умов договору енергопостачальник бере на себе зобов"язання надійно постачати споживачу енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 9,5 кВт електроустановок споживача.

Спожита позивачем електроенергія у березні 2013р. у розмірі 59 408 кВт явно не відповідає потужності наявних у спожива струмоприймачів і є вищою за потужність, передбачену технічними характеристиками електромережі споживача, що також підтверджується укладеному пізніше договору. Доказів того, що до укладення договору, у позивача була інша потужність, суду не надано. Відповідачем, при існуванні заперечень позивача щодо показів лічильника, не було зроблено розрахунок реальної можливості споживання позивачем зазначеної кількості електроенергії.

Таким чином, дії відповідача щодо пред"явлення вимоги про сплату електричної енергії в розмірі 40 485, 66 грн. є неправомірними та передчасними, до встановлення причини завищених показів лічильника.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з невірно обраного позивачем способу захисту.

При вивчені обставин обрання позивачем способу захисту прав, апеляційний суд виходить з встановлення можливості відповідним способом поновити порушені права у разі існування останніх. Способом захисту прав є відповідні заходи, які дають об'єктивні підстави постраждалій особі відновити становище, яке існувало до порушення і отримати тим самих втрачені блага майнового або немайнового характеру.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме визнання протиправними дії ВАТ "Запоріжжяобленерго" відносно пред"явленої ОСОБА_3 вимоги про додаткову сплату за фактично неспожиту електричну енергію в розмірі 40 485, 66 грн. на підставі акту від 02.04.2013р. та визнання недійсною платіжну вимогу (квитанцію) від 30.04.2013р. на суму 40 485, 66 грн. на ім."я ОСОБА_3, оскільки це призведе до відновлення становища позивача як належного споживача послуг з електропостачання, що дасть можливість подальшого його користування електричною енергією.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що не можна визнати оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

З відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивача в порядку ст. 88 ч. 1 ЦПК України у сумі 365,40 грн.

Керуючись ст.ст. 303,307, 309, 313, 314, 316,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2014 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в особі Запорізького району електричних мереж про захист прав щодо користування електричною енергією - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ВАТ "Запоріжжяобленерго" відносно пред"явленої ОСОБА_3 вимоги про додаткову сплату за фактично неспожиту електричну енергію в розмірі 40 485,66 грн. на підставі акту від 02.04.2013р.

Визнати недійсною платіжну вимоги (квитанцію) від 30.04.2013р. на суму 40 485, 66 грн. на ім."я ОСОБА_3.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ВАТ "Запоріжжяобленерго" на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 365,40 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: