Провадження № 2/225/416/2015
Справа № 225/408/15-ц Головуючий у справі Челюбєєв Є.В.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 лютого 2015 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Челюбєєва Є.В.,

при секретарі Бондарчук Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Дзержинської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без дозволу батька,

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2015 року позивачем подано позов про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон до Російської Федерації неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 без дозволу батька ОСОБА_3.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що деякий час проживала з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. На теперішній час спільно не проживають. Після припинення стосунків з відповідачем по справі син проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. У зв'язку з тим, що територія Донецької області є тимчасово окупованою і поблизу розташованих містах йдуть бойові дії, вона стурбована за життя своєї дитини. З цих підстав, вона прийняла рішення тимчасово виїхати до Російської Федерації, де проживають її родичі. У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 тривалий час відсутній в м. Дзержинську і з ним втрачений будь - який зв'язок, вона не може отримати дозвіл від нього на вивіз їх спільної дитини за кордон, в Російську Федерацію.

Позивач у судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні.

Належно повідомлений через засоби масової інформації - газету «Донбасс неділя» від 20.02.2015 року відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не подавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно.

Представник третьої особи Портна І.В. в судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила справу у її відсутності, вирішення справи залишила на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, із повідомленої позивачем в своєму позові інформації, яка ні ким і ні чим не спростована, встановлено, що сторони по справі деякий час проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу (а.с. 2-3).

Від спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_6. У відповідності до свідоцтва про народження батьком дитини записаний відповідач по справі - ОСОБА_4 (а.с. 8). Після припинення стосунків з відповідачем по справі неповнолітній син залишився разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджено довідкою про склад сім'ї від 23.01.2015 року № 311, виданою органом самоорганізації населення «ДОБРОТА» та довідкою з відділу державної виконавчої служби Дзержинського міського управління юстиції Донецької області про неотримання аліментів (а.с. 5-6).

Актом вуличного комітету від 22.01.2015 року (а.с. 7) підтверджено факт тривалої відсутності відповідача по справі за місцем свого проживання.

На даний час у позивача по справі виникло питання з приводу неможливого отримання дозволу у відповідача на тимчасовий виїзд дитини за кордон.

У зв'язку з цим суд зазначає.

Згідно ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, згідно до приписів ч. 2-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою.

У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Перелік документів та порядок перетину кордону визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачається, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно з Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти, у разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформляється проїзний документ, а у випадках, передбачених п. 4 цих Правил - паспорт (п. 17); оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально, за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду (п. 18).

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього може бути дозволено на підставі рішення суду.

Проаналізувавши всі обставини справи, та враховуючи, що територія міста Дзержинська, де проживає позивач з сином на даний момент є небезпечним місцем, у зв'язку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції, суд приходить до висновку, що тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Дзержинська Донецької області в супроводі його матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки м. Дзержинська Донецької області з метою забезпечення її життя і здоров'я, відповідає інтересам дитини.

Отже, суд не вбачає підстав в ненаданні тимчасового дозволу на виїзд за кордон до Російської Федерації неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю м.Дзержинська Донецької області, Україна без згоди батька ОСОБА_3 у супроводі матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки м. Дзержинська Донецької області.

В той же час, приймаючи до уваги зазначені вище положення законодавства, суд може надати право на виїзд дитини одноразово до 01 вересня 2015 року. При виникненні знов питання про необхідність виїзду дитини за кордон, позивач не позбавлений права звернутися до суду з аналогічним позовом.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, тому підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 224 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Надати тимчасовий дозвіл на виїзд за кордон до Російської Федерації неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю м.Дзержинська Донецької області, Україна без згоди батька ОСОБА_3 у супроводі матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки м.Дзержинська Донецької області, одноразово в період до 01 вересня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у сумі 158 (сто п'ятдесят вісім) грн.

Заочне рішення може бути переглянуто Дзержинським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції або Дзержинським міським судом за наслідками розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Дзержинський міський суд на протязі десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: