АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 413/9519/12 22-ц/774/143/К/15
Справа № 0413/9519/2012 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/143/к/15 Ваврушак Н.М.
Категорія - 5 (ІУ) Доповідач - Остапенко В.О.
РІШЕННЯ

Іменем України

25 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Остапенко В.О.

суддів - Митрофанової Л.В., Савіної Г.О.,

при секретарі - Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31 січня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, -

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6.

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2012 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, посилаючись на те, що у січні 1995 року вона вирішила за оголошенням придбати квартиру АДРЕСА_1.

Зустрівшись з родиною ОСОБА_5 та переконавшись у тому, що дана квартира належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого органом приватизації УЖКГ Криворізької міської ради, у позивача не виникло сумнівів, що вони є належними продавцями. Віддавши документи на квартиру позивачу, ОСОБА_5 виписалися з квартири та виїхали до Росії.

З січня 1995 року позивач мешкає у даній квартирі, доглядає за нею проводячи поліпшення, що свідчить про те, що позивач добросовісно володіє більше 15 років квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31 січня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на квартиру АДРЕСА_1, в порядку набувальної давності.

В апеляційній скарзі представник відповідачів ОСОБА_6 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом матеріального та процесуального права.

Зокрема, судом розглянуто справу у відсутності відповідачів, яких не було повідомлено належним чином про день, час та місце розгляду справи.

На даний час, спадщину після смерті ОСОБА_2 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та яка складається з частки в спільній приватній сумісній власності, ніхто не прийняв.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

З січня 1995 року в даній квартирі з дозволу сім`ї ОСОБА_5 мешкає ОСОБА_7, та регулярно сплачує комунальні платежі.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що позивач з 1995 року по теперішній час вільно, відкрито та безперервно володіє і користується нерухомим майном, сплачує необхідні комунальні послуги, проводить поточний ремонт, що дає підстави для набуття нею права власності за набувальною давністю

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За змістом наведеної норми права позивачка має довести, окрім безперервності, відкритості і давності володіння нерухомим майном, щодо якого у неї відсутні підстави для володіння і набуття права власності, ще і інші обставини, які мають суттєве значення для справи, зокрема, добросовісність володіння, відсутність інших осіб, які претендують на спірне майно.

Таким чином, зазначена норма права визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред'являти законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння.

Згідно з п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Однак, в матеріалах справи знаходиться довідка КП ДОР "Криворізьке БТІ", в якій вказано, що в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та згідно паперових носіїв на теперішній час нерухомість за адресою: АДРЕСА_4 не зареєстровано (а.с. 22).

Проте позивачем було заявлено позов про визнання права власності на іншу квартиру АДРЕСА_1.

Посилання позивача в позовній заяві на те, що ОСОБА_5 віддали їй документи на дану квартиру, виписались та виїхали до Росії, спростовуються відсутністю правоустановчих документів на ОСОБА_5 в матеріалах справи, які підтверджують право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Тобто задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 за відсутності правоустановчих документів, які підтверджують право власності ОСОБА_5 на зазначену квартиру та на підтвердження доводів позивача.

Крім того, в мотивувальній частині рішення, суд першої інстанції як на належний доказ володіння та користування вищевказаною квартирою ОСОБА_7, посилається лише на пояснення свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та квитанції про оплату комунальних послуг, однак на думку колегії суддів дані докази є недостатніми для встановлення добросовісності володіння квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_7

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результат оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Крім того, судом першої інстанції при ухваленні рішення не з'ясовано, чи зареєстровані у спірній квартирі інші особи, чи проживають у ньому інші особи, права чи інтереси яких можуть бути порушені, та відсутність інших осіб, які претендують на спірне майно, тобто судом допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

З огляду на вище наведене, колегія суддів приходить до висновку, про скасування рішення суду на підставі п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає з ухваленням нового рішення по справі про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст.303,307,п.1ч.1 ст.309, ст. 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31 січня 2013 року - скасувати, та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/