Справа № 439/407/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2015 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої - судді Бунда А.О.,

при секретарі Музичка Л.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Броди цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином у якому просить стягнути з відповідача в її користь завдану його діями матеріальну шкоду в сумі 9332.84 грн. та моральну шкоду в сумі 2000 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що вироком Бродівського районного суду від 26 грудня 2014 р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.126 КК України та засуджено до 100 годин громадських робіт. Відповідач ОСОБА_2 постійно ходить через її город, сад до сусіда по горілку. 23 червня 2014 р. коли вона зробила йому зауваження, що він все нищить, то відповідач, будучи в стані алкогольного сп'яніння, обізвав позивачку непристойними словами, а потім наніс удар в обличчя, завдавши фізичного болю, від якого вона впала та пошкодила нирку, яка зігнила та перестала функціонувати. З цього приводу змушена постійно лікуватися, затрачати значні кошти на лікування, їй необхідно було дієтичне харчування. На час лікування витратила 9332.84 грн. Крім цього позивачці завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що по сьогоднішній день терпить болі, знущання відповідача, стала інвалідом, перенесла нервовий стрес, не може нормально спати, болить серце, тому моральну шкоду оцінює в 2000 грн.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала з підстав наведених у позовній заяві, просить його задовольнити, оскільки відповідач винен в тому, що вона після його протиправних дій тяжко захворіла. Хоча відповідач її вдарив рукою в обличчя, однак вона від його удару впала, сильно вдарилася, внаслідок чого отримала тілесні ушкодження, які привели до тяжкої хвороби нирки. Після того, коли їй завдав удар відповідач вона до лікарів не зверталася лише місце удару розтирала мурашиним спиртом, іншого лікування не приймала, потрапила в лікарню лише наприкінці року.

В судовому засіданні відповідач позов не визнав та пояснив, що позивачці він ударів не завдавав лишень її відштовхнув, оскільки вона нецензурно висловлювалася в його сторону відносно його матері. Її позов пов'язаний лише з метою неправомірної наживи, оскільки вона являється інвалідом вже давно і її хвороба не пов'язана з подією, яка мала місце 23 червня 2014 р.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні, кожен, зокрема, пояснили, що позивачка неправомірно вимагає від відповідача грошей, оскільки вони були присутні при конфлікті 23 червня 2014 р. і ОСОБА_2 їй ударів не завдавав. Жодних тілесних ушкоджень в неї не було, їм не відомо, щоб вона зверталася за медичною допомогою.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Ст.ст.3,15,16 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право у встановленому цим Кодексом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Способами захисту можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до вироку Бродівського районного суду Львівської області від 26 грудня 2014 року ОСОБА_2 було засуджено за ст.126 ч.1 КК України та призначено покарання у вигляді 100 годин громадських робіт (а.с.6-7).

Вироком суду встановлено, що 23 червня 2014 року ОСОБА_2 о 22.00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись на території саду, який належить ОСОБА_1 та розташований за адресою АДРЕСА_1, на ґрунті побутових проблем вчинив сварку із останньою. Під час якої правою рукою умисно штовхнув ОСОБА_1 в плече, внаслідок чого завдав їй фізичного болю, не спричинивши тілесні ушкодження.

Вирок суду набрав законної сили та є чинним.

В силу ч. 4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст.1166 ч.ч.1,2 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Частиною 1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

З представлених суду копій медичних документів, а саме: виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у Бродівській ЦРЛ у період з 23.12.2014 р. по 19.01.2015 р. та з 20.01.2015 р. по 03.02.2015 р. та їй було призначено лікування з приводу хвороби нирки (а.с.8), однак даних про те, що хвороба стала наслідком від удару чи падіння у згаданих документах немає.

Вироком суду від 26.12.2014 р. також не встановлено спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 під час конфлікту з ОСОБА_1 23.06.2014 р.

А тому суд вважає, що витрати на лікування та дієтичне харчування, які підтверджені платіжними документами, що оформлені в період з 24.12.2014 р. по 20.02.2015 р. не пов'язані з кримінальним правопорушенням, яке мало місце 23.06.2014 р.

Позивачка підтвердила, що безпосередньо після вчинення відносно неї неправомірних дій ОСОБА_2 23.06.2014 р. в медичні заклади не зверталася, лікування не приймала, лише розтирала місце удару мурашиним спиртом.

Твердження позивачки про те, що після вчиненого відносно неї злочину вона стала інвалідом спростовується тим, що у пенсійному посвідченні (а.с.5) зазначено, що вона являється інвалідом ІІ групи загального захворювання, дата видачі посвідчення 23.03.2011 р.

Аналізуючи надані докази на підтвердження матеріальної шкоди суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди слід відмовити за безпідставністю.

Що стосується позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, то вона підлягає задоволенню частково.

Частина 1 ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Як роз'яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Що ж стосується розміру компенсації моральної шкоди, то його суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення, тощо.

Суд констатує, що дійсно позивачці була завдана моральна шкода, яка полягала в переживаннях, які були прямо пов'язані з вчиненням злочину. При цьому суд виходить із тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, які не є тяжкими, глибину фізичних та моральних страждань позивачки, яка являється інвалідом, матеріальний стан відповідача, який не працює, проживає з перестарілою матір'ю, яка хворіє, та вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 2000 гривень, зазначеної позивачкою у позовних вимогах, є завищеною, а відтак підлягає до часткового задоволення.

Суд вважає, що до стягнення підлягає моральна шкода в розмірі 1000 грн., яка буде достатньою. Такий розмір, визначений з врахуванням втрат немайнового характеру внаслідок завдання позивачці фізичного болю без спричинення їй тілесних ушкоджень, обсягу страждань (фізичних, душевних та психічних), яких зазнала ОСОБА_1, вимушених змін у її житті, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Крім цього відповідно до ст.88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому з врахуванням положень, які застосовуються при сплаті судового збору з відповідача слід стягнути судовий збір в користь держави з розмірі 243.60 грн.

На підставі ст.ст.1166,1167 ЦК України, керуючись ст. ст. 8, 10,11, 60,61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 243.60 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Бродівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А. О. Бунда