АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8167/15 Головуючий 1 інст. Савченко Д.М.
Справа № 635/6710/15-ц
Категорія : право власності Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В,

за участю секретаря Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2

на рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на частину будинку за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на частину будинку за набувальною давністю.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що він з 2005 року постійно проживає та зареєстрований у житловому будинку №12 по вул. Харківська у смт Пісочин Харківського району Харківської області. 09 серпня 2014 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого він є власником 3/8 частин вказаного житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд. Інша частина будинку належала його бабусі ОСОБА_3, яка 25 грудня 2002 року померла. Спадкоємцем майна останньої був його батько ОСОБА_4, після смерті якого 27 жовтня 2009 року він отримав у спадщину 3/8 частин будинку. Жодна особа права власності на решту 5/8 частин будинку №12 по вул.. Харківська у смт Пісочин Харківського району Харківської області не оформлювала. Вважає, що набув право власності на 5/8 частин спірного будинку за правом набувальної давності, оскільки відкрито, безперервно володіє нерухомим майном більше 10 років.

Тому, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на 5/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, по вул.. Харківська, №12 у смт Пісочин Харківського району Харківської області.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що у 2005 році ОСОБА_1 вселився у спірне домоволодіння як син власника будинку ОСОБА_4, інший власник будинку ОСОБА_3 на той час вже померла. Про те, що будинок належить батькові лише у 3/8 частинах заявник дізнався лише у 2014 році. Тому, його володіння спірним будинком є добросовісним, відкритим та безперервним.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання права власності за позивачем на частину будинку за набувальною давністю.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 постійно проживає та зареєстрований у житловому будинку №12 по вул.. Харківська у смт Пісочин Харківського району Харківської області (а.с.3).

Відповідно до п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності.

Право власності на житловий будинок за вищевказаною адресою зареєстровано в наступному порядку: ? частина будинку належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 25 липня 1978 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_3 належить також ? частина будинку; інші ? його частина належать ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.7).

02 грудня 2002 року ОСОБА_3 померла (а.с.8).

27 жовтня 2009 року помер ОСОБА_4 (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 серпня 2014 року ОСОБА_1 є спадкоємцем 3/8 частин житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд по вул.. Харківська, №12 у смт Пісочин Харківського району Харківської області після смерті батька ОСОБА_4, який помер 27 жовтня 2009 року (а.с.5).

Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов.

У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, спадкування), а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено обставини справи і надана їм правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що факт відкритого і безперервного володіння спірним майном є підставою для задоволення позову - не заслуговують на увагу. Оскільки, відповідно до пункту 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Колегія суддів звертає увагу, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Ураховуючи той факт, що колегією суду встановлено, що позивач не є добросовісним набувачем, то відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК (особа заволоділа чужим майном). Позов про право власності за давністю володіння не може предявити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає, хто є її власником.

Тобто виключено набуття права власності на майно, яке належить володільцю в силу певного титулу оренди, найму, зберігання, оперативного управління, застави тощо. Такий володілець завжди знає похідний та обмежений характер свого права на майно, знає, що його право має певну підставу право власності чи речове право іншої особи.

Посилання позивача на те, що після смерті співвласників домоволодіння по вул.. Харківська, №12 у смт Пісочин Харківського району Харківської області ніхто не набув права власності на іншу частину майна, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 346 ЦК України визначено перелік підстав припинення права власності, п. 11, зокрема, передбачає, що право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України права та обов'язки від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), переходять внаслідок спадкування.

Таким чином, у зв'язку із смертю власників частини домоволодіння право на вказане майно до інших осіб може перейти виключно в порядку спадкування (визнання спадщини відумерлою), а не в порядку ст. 344 ЦК України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимог про визнання права власності на 5/8 частин житлового будинку по вул.. Харківська, №12 у смт Пісочин Харківського району Харківської області ОСОБА_1 не заявлено.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303, 304,п.1ч.1ст.307,ст.ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: