Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 300/436/14-ц

Провадження № 2/300/7/2015

17.04.2015 року смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Вотьканича В.А., за участі представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Бомбушкар Е.С., представників третьої особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Свалявської міської ради Закарпатської області, треті особи Управління Держкомзему у м. Свалява і Свалявському районі Закарпатської області, ОСОБА_7, про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку і скасування державної реєстрації, встановив:

21 лютого 2014 року позивач ОСОБА_6 звернувся до Свалявської міської ради Закарпатської області, треті особи управління Держкомзему у м. Свалява і Свалявському районі та ОСОБА_7 з вищезазначеним позовом, в якому просив визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданий Свалявською міською радою Закарпатської області 21.03.1997 року на ім'я ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,17 га розташовану на території Свалявської міської ради, по АДРЕСА_1, урочище «Теплиця», та його державну реєстрацію.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6 зазначав, що на підставі Свідоцтва про право власності від 04.04.2013 року він є власником домоволодіння по АДРЕСА_1, будівництво якого почалося в 1991 році попереднім власником.

У 2013 році позивачу стало відомо про те, що на частину земельної ділянки, на якій розташований його житловий будинок, претендує третя особа ОСОБА_7, яка на підставі рішення виконкому Свалявської міської ради від 14.02.1997 року № 52 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку. Згідно з даними земельного кадастру межі земельної ділянки на якій розташований будинок позивача перетинаються з межами земельної ділянки, яка передана у власність третій особі ОСОБА_7 на площі 40 кв.м.

У 2014 році між позивачем та третьою особо ОСОБА_7 виник спір з приводу суміжного землекористування, коли третя особа почала чинити йому перешкоди у проведенні ремонту задньої стіни будинку.

Позивач вважає, що державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданий Свалявською міською радою Закарпатської області з порушенням закону, зокрема статті 17 Земельного кодексу України, в чинній на той час редакції, пунктів 1.10, 1.7, 2, 2.3 чинної на момент реєстрації державного акта Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої наказам Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.04.1993 року № 31. Зокрема, при складанні державного акта порушені вимоги Інструкції щодо погодження меж земельної ділянки, крім того землю передано для підсобного господарства, що не передбачено Земельним кодексом України.

Позивач вважає, що при виготовленні державного акта були межі земельної ділянки переданої попередньому власнику під будівництво житлового будинку.

Представник відповідача - Свалявської міської ради в судовому засіданні проти позову не заперечував.

Представник третьої особи - управління Держкомзему у м. Свалява і Свалявському районі участі в судовому засіданні не брав, подавши заяву про розгляд справи без нього.

Представник третьої особи - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечували вважаючи, що третя особа ОСОБА_7 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку в 1997 році, а позивач став власником домоволодіння тільки у 2013 році, тому прав позивача порушити не могла. Крім того, оскільки позивач не має права власності на земельну ділянку і його право не може бути порушено, позов є безпідставним.

Представник третьої особи ОСОБА_3 вважає, що такий спосіб захисту права як визнання недійсним державного акта на землю є неналежним, оскільки суперечить правовим висновкам Верховного Суду України, згідно з якими держаний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано. Просила в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу незакінченого будівництвом будинку від 11 грудня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом Свалявської державної нотаріальної контори, ОСОБА_6 купив незавершений будівництвом житловий будинок в АДРЕСА_1, і взяв на себе всі обов'язки, які мав продавець ОСОБА_8, згідно з рішенням Свалявської міської ради № 91 від 19 березня 1992 року про надання дозволу на проведення добудови до житлового будинку (а.с.212).

На підтвердження права на земельну ділянку позивач надав будівельний паспорт на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника, виготовлений на ОСОБА_8 Згідно з проектом забудови земельної ділянки в АДРЕСА_1, відстань від стіни житлового будинку до межі земельної ділянки суміжного землекористувача з однієї сторони становить 3,60 м, з іншої, яка межує з земельною ділянкою третьої особи ОСОБА_7, становить 1 м (а.с.184).

У будівельному паспорті ОСОБА_8 міститься також дозвіл № 45/96 на право виконання будівельних робіт, в якому датою початку будівельних робіт зазначено 22.12.1990 року (а.с.183).

Згідно з ч.1, 2 статті 120 Земельного кодексу України (далі ЗК України) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

З врахуванням зазначених положень ч.1, ч.2 статті 120 ЗК України суд визнав безпідставними твердження представника третьої особи, що позивач не підтвердив своє право на земельну ділянку, оскільки таке право підтверджено договором купівлі-продажу незакінченого будівництвом будинку від 11 грудня 1998 року, а розміри земельної ділянки для забудови зазначені в будівельному паспорті, зокрема в проекті забудови земельної ділянки індивідуального жилого будинку (а.с.184).

Встановлено, що рішенням Свалявської міської ради Закарпатської області № 52 від 14 лютого 1997 року «Про передачу земель безкоштовно у приватну власність громадянам міста Свалява» третій особі ОСОБА_7 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,17 га, в тому числі: для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,12 га, для ведення особистого підсобного господарства площею 0,05 га (а.с.50, 51 т.2).

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого ОСОБА_7 на підставі зазначеного рішення Свалявської міської ради, їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,17 га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Свалявської міської ради по АДРЕСА_1, в урочищі «Теплиця». В акті зазначено, що землю передано для обслуговування житлового будинку площею 0,10 га та для ведення підсобного господарства - площею 0,007 га.

З експлікації земель, що є у власності і користуванні ОСОБА_7, яка міститься в проектних матеріалах по передачі земельної ділянки у приватну власність зазначено, що п. 1.1 - для будівництва і обслуговування будинку і господарських будівель передається у приватну власність 0,10 га, а для ведення особистого підсобного господарства 0,07 га (а.с.30 т.1).

Разом з тим, в плані зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_7, що міститься в державному акті, зазначено дві земельні ділянки: площею 0,12 га та 0,05 га.

Відповідно до пункту «г» ч. 1 статті 121 ЗК України, яка закріплює норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 га.

Таким чином, з огляду на зміст державного акта щодо передачі ОСОБА_7 земельної ділянки для обслуговування жилого будинку площею 0,10 га та земельної ділянки площею 0,12 га, що зазначена в плані зовнішніх меж існує розбіжність, що свідчить про те, що державний акт видано з порушенням пункту «г» ч.1 статті 121 ЗК України.

Пояснюючи зазначену обставину представник третьої особи в судовому засіданні стверджувала, що земельна ділянка площею 0,12 га, що передана ОСОБА_7 у власність має два цільові призначення, а саме: частина цієї земельної ділянки площею 0,10 га призначена для обслуговування жилого будинку, а частина - площею 0,02 га для підсобного господарства.

Суд визнав, що таке твердження не пояснює суперечність яка міститься в державному акті, оскільки в пункті «г» ч.1 статті 121 ЗК України закріплено, що площа присадибної ділянки, яку мають право отримати безоплатно у приватну власність громадяни в містах не може перевищувати 0,10 га.

Оцінюючи акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 29.01.2015 року, складений державним інспектором сільського господарства Закарпатської області, в якому зазначається на те, що при набутті права власності на землю ОСОБА_7 порушень земельного законодавства не виявлено суд виходить з того, що в ньому містяться ті ж самі відомості про передачу у приватну власність ОСОБА_7 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,10 га згідно з рішенням Свалявської міської ради № 52 від 14 лютого 1997 року, хоча та земельна ділянка згідно з планом зовнішніх меж, що є в державному акті, має площу 0,12 га, тобто на 0,02 га більша ніж передбачено законом (а.с.55, т.2).

Таким чином, висновки державного інспектора сільського господарства Закарпатської області не відповідають обставинам справи.

Під час розгляду справи сторони визнали, що частина земельної ділянки переданої у власність ОСОБА_7 згідно з геодезичними даними накладається на земельну ділянку, на якій розташований жилий будинок позивача, а тому згідно з ч.1 статті 61 ЦПК України ці обставини доказуванню не підлягають.

Факт накладання земельних ділянок підтверджується й ситуаційним планом, виготовленим товариством з обмеженою діяльністю «Зодчий і К» (а.с.37, т.2).

З врахуванням того, що земельна ділянка, яка передана ОСОБА_7 для обслуговування житлового будинку є більшою ніж передбачено законом, і згідно з земельно-кадастровими даними накладається на земельну ділянку позивача суд визнав, що право позивача щодо користування земельною ділянкою, яка була виділена для будівництва і обслуговування жилого будинку порушене і підлягає захисту.

Вирішуючи позов суд керується правовим висновком викладеним у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 4 червня 2014 року у справі № 6-46цс14, в якій зазначено, що у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішенням чи угодам. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

З врахуванням того, що державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_7 з порушенням закону, зокрема пункту «г» ч.1 статті 121 ЗК України, а також містить істотні суперечності і суперечить рішенню Свалявської міської ради Закарпатської області № 52 від 14 лютого 1997 року «Про передачу земель безкоштовно у приватну власність громадянам міста Свалява», суд визнав, що застосуванню при вирішенні цієї справи підлягає вищезазначений правовий висновок Верховного Суду України, оскільки вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо не залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано.

Згідно зі статтею 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Задоволення вимоги про визнання недійсним державного акта на право власності на землю тягне скасування його державної реєстрації.

Судові витрати в справі підлягають стягненню з відповідача на підставі ч.1 статті 88 ЦПК України в сумі 248 (двісті сорок вісім) гривень 47 копійок на користь позивача.

Керуючись статтями 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд вирішив:

Позов ОСОБА_6 до Свалявської міської ради Закарпатської області, треті особи Управління Держкомзему у м. Свалява і Свалявському районі Закарпатської області, ОСОБА_7, про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку і скасування державної реєстрації задовольнити повністю.

Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданий Свалявською міською радою Закарпатської області 21.03.1997 року на ім'я ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,17 га розташовану на території Свалявської міської ради, по АДРЕСА_1, урочище «Теплиця».

Скасувати державну реєстрацію державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого Свалявською міською радою Закарпатської області 21.03.1997 року на ім'я ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,17 га., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 836.

Судові витрати в сумі 248 (двісті сорок вісім) гривень 47 копійок стягнути із Свалявської міської ради Закарпатської області на користь ОСОБА_6.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з часу його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Воловецький районний суд.

Головуючий В.А. Вотьканич