Справа № 308/6272/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді - Монич О.В.

при секретарі - Пассер М.І.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 09.07.2011 року, на підставі договору позики №777 передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі що еквівалентно 627 дол. США, що становить по курсу НБУ - 5000 грн. 11.07.2011 року ОСОБА_1 позичив відповідачу 1600 грн. Крім того 14.07.2011 року, на підставі боргової розписки, позивач передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 7900 грн. Вказану суму боргу відповідач зобов'язався повернути до 01.08.2011 року. У порушення умов укладеного договору позики та власноручно написаної розписки відповідач у вказаний строк борг не повернув. На неодноразові вимоги позивача повернути борг в добровільному порядку, відповідач не реагує.

24 грудня 2014 року позивач подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, пояснивши, що у зв'язку з інфляцією в державі змінився курс долару США, а відтак кошти які ОСОБА_1 переждав на підставі договору поруки 09.07.2011 р. в сумі що еквівалентно 627 дол. США, станом на 24.12.2014 р. становить згідно курсу НБУ 9818,82.

Оскільки відповідач не виконує своїх зобов'язань за вказаним договором і на даний час, не повернув суму боргу, тому просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 19 318,28 грн., судові витрати в розмірі 243,60 грн. та 500 грн. витрат на правову допомогу.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала та просила стягнути з відповідача заявлену суму боргу та судові витрати.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнав частково. Що стосується збільшення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_3 витрат на правову допомогу, то просив суд відмовити в задоволенні таких вимог.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що уточнена позовна заява підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.07.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 5000 грн., які останній зобов'язувався повернути в еквіваленті 627 дол. США, не пізніше 01.08.2011 року. Про що свідчить нотаріально завірений договір позики №777.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалося відповідачем та його представником, 11.07.2011 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1600 грн.

Як слідує з наявної в матеріалах справи боргової розписки від 14.07.2011 року, ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_1 7900 грн.

Відповідно до п. 1.4 договору позики та боргової розписки остаточний розрахунок щодо повернення суми позики мало бути здійснено 01.08.2011 року.

Встановлено, що на день розгляду справи, у порушення умов вказаного договору та розписки, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав та грошові кошти позивачу не повернув.

Відповідно до ст.ст. 1046 та 1047 ЦК України за договором позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики укладається у письмовій формі, і на підтвердження укладення такого договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

В силу ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому Позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і у разі прострочення такого зобов'язання повинен на вимогу кредитора сплатити суму боргу.

Беручи до уваги вищенаведене та те, що відповідач взяті на себе зобов'язання щодо повернення позичених грошових коштів не виконав, суд вважає, що з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 19 318,28 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За таких обставин суд вважає, що з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений останнім судовий збір в розмірі 243,60 грн., оскільки сплата такого підтверджена наявною в матеріалах справи квитанцією.

Що стосується заявлених ОСОБА_1 вимог щодо стягнення з відповідача на його користь понесених ним витрат на оплату правової допомоги, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки не надано суду належних доказів сплати таких витрат.

Керуючись ст.ст. 526,625,1046,1047,1049 ЦК України, ст.ст. 4,5,14,60,208,209,212-215,294,367 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В :

Уточнений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість в розмірі 19 318,28 грн., а також понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Монич О.В.