Справа № 203/5288/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Місюра К.А.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідачки - ОСОБА_3

представника відповідачки - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, усунення перешкод в користуванні та володінні житловим приміщенням, шляхом зобов'язання зняти з реєстраційного обліку; за зустрічним позовом ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні житловим приміщенням, вселення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1. з 25.04.1998 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_3, в результаті чого вона була зареєстрована в АДРЕСА_1. 28.08.2005 року відповідачка зібравши речі та забравши їх дітей пішла від нього до іншого чоловіка ОСОБА_7 Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 28.02.2006 року шлюбі між ними було розірвано. Оскільки з 28.08.2005 року відповідачка визначила собі інше місце проживання та створила нову сім'ю, з вказаного часу в спірній квартирі не проживає та в добровільному порядку з реєстрації не знімається, позивач просив суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та усунути йому перешкоди в користуванні та володінні житловим будинком, шляхом зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти відповідачку з реєстраційного обліку.

Під час розгляду справи відповідачкою ОСОБА_3 було подано зустрічний позов в своїх інтересах та інтересах її неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6. В обґрунтування останнього ОСОБА_3 посилалась на те, що з 20.11.1998 року та по теперішній час зареєстрована в АДРЕСА_1 в м.Дніпропетровську. З 28.02.2006 року з ОСОБА_1 перебувають у розлученні. З цього часу останній своєю неправомірною поведінкою щодо неї та їх спільних дітей зробив усе, щоб унеможливити їх проживання в спірній квартирі: постійно зловживав спиртними напоями, через що в них склались неприязне ні стосунки, що призводило до постійних сварок та вона була вимушена з дітьми тимчасово покинути місце постійного проживання. Після цього відповідач змінив замки на вхідних дверях, вселив в квартиру квартирантів, не надавши їй можливості забрати навіть найнеобхідніші речі. Всі її спроби щодо мирного врегулювання питання та вселення її та дітей були марними. Вона була вимушена орендувати житло. Але, на даний момент через скрутну ситуацію, яка склалась в країні, вона залишилась без роботи та засобів до існування, не має більше можливості сплачувати оренду плату. В зв'язку з цим, оскільки вона зареєстрована в АДРЕСА_1 в м.Дніпропетровську з 1998 року, вимушено не проживала в останній через протиправну поведінку відповідача, позивачка за зустрічним позовом просила суд зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди їй та їх неповнолітнім дітям в користуванні зазначеною квартирою та вселити їх в останню.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник підтримали позов та просили його задовольнити в повному обсязі. Проти зустрічного позову ОСОБА_3 заперечували та просили відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю, не підтвердження належними доказами, а також з підстав пропуску строку позовної давності.

Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні підтримали зустрічний позов та просили задовольнити останній. Проти первісного позову ОСОБА_1 заперечували та просили відмовити в його задоволенні в поваром у обсязі за необґрунтованістю позовних вимог.

Представник третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.04.1998 року, який було розірвано за рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 28.02.2006 року.

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони разом зі своїми неповнолітніми дітьми проживали в квартирі АДРЕСА_1, що належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_1

ОСОБА_3 з 21.11.1998 року була зареєстрована в спірній квартирі. Також за вказаною адресою зареєстрована неповнолітня ОСОБА_6 та взято на облік неповнолітню ОСОБА_5

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.1 ст.163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч.1, пп.1,5 ч.3, ч.4 ст.71 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В своєму позові ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_3 разом з дітьми з 28.08.2005 року в спірній квартирі не проживає, добровільно залишила останню.

ОСОБА_3 в обґрунтування зустрічних позовних вимог посилалась на те, що через неправомірну поведінку ОСОБА_1 після розірвання шлюбу була вимушена разом з дітьми тимчасово виїхати зі спірної квартири. Після чого, останнім стали чинитись перешкоди в користуванні квартирою шляхом зміни замків на вхідних дверях та вселення інших осіб.

Перевіряючи доводи сторін, на які останні посилались в обґрунтування своїх позовних вимог, суд враховує показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_10

Так, будучі допитаною в якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що знає сім'ю ОСОБА_1 з самого початку, є сусідкою останніх. ОСОБА_1 випивав, бігав з ножем за ОСОБА_3, внаслідок чого остання переховувалась, приходивши до неї. Через вказану поведінку позивача ОСОБА_3 з дітьми була вимушена залишити квартиру. Також знає та була свідком тому, що після цього ОСОБА_3 неодноразово приходила до квартири, але не могла відкрити двері та потрапити до останньої через змінені замки.

Свідок ОСОБА_8 в суді пояснила, що по АДРЕСА_2 мешкає з 1979 року та знає сім'ю ОСОБА_3. Причиною припинення шлюбних відносин стало те, що ОСОБА_1 зловживав спиртними напоями. Бачила, як ОСОБА_3 після припинення спільного проживання в 2005 році неодноразово приходила до спірної квартири, але не могла потрапити до останньої через змінені замки на вхідних дверях. На теперішній час в спірній квартирі мешкають квартиранти.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що є подругою ОСОБА_3 Знає, що ОСОБА_1 випивав, мали місце випадки, коли останній кидався з ножем на ОСОБА_3, не пускав її до квартири. Вказана поведінка ОСОБА_1 стала причиною розлучення. Також пояснила, що після виїзду з квартири ОСОБА_3 неодноразово намагалась вселитись, однак не могла потрапити до квартири через змінені замки на дверях.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що є лікарем та з ОСОБА_3 познайомився в лікарні, де перебувала на лікуванні мати ОСОБА_1 та доглядом за якою займалась ОСОБА_3 В 2010 році йому зателефонувала ОСОБА_3, плакала, що їй не має де проживати та він запропонував їй проживати в його квартирі, яка була вільна, оскільки він з дружиною мешкав за іншою адресою. Неодноразово був свідком розмов ОСОБА_1 по телефону з ОСОБА_3, під час яких остання скаржилась колишньому чоловікові, що не має де мешкати. Декілька разів з ОСОБА_3 приїжджав на АДРЕСА_3, але остання не могла потрапити до квартири, оскільки ключі не підходили.

Згідно актів про не проживання за підписами сусідів №631 від 26.12.2005 року, №399 від 07.07.2006 року, №631 від 01.04.2014 року, в останніх зафіксовано факт не проживання ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 з 28.08.2005 року.

Згідно заяви ОСОБА_3 та відповіді на неї вбачається, що в березні 2006 року остання зверталась до прокуратури Кіровського району м.Дніпропетровська щодо чинення перешкод з боку ОСОБА_11 в користуванні квартирою шляхом зміни замків на дверях, не повернення особистих речей, що залишились в квартирі.

Також з матеріалів справи вбачається, що в 2014 році ОСОБА_3 зверталась до голови квартального комітету та Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з приводу протиправних дій ОСОБА_1 щодо чинення перешкод останнім в проживанні в спірній квартирі.

Так, з висновку ДІМ Кіровського РВ ДМУ від 24.02.2014 року та копій пояснень сусідів та квартирантів по АДРЕСА_1, що відбирались під час проведення перевірки, підтверджено факт зміни ОСОБА_1 замків на вхідних дверях спірної квартири та вселення до неї інших осіб.

За вказаних вище обставин, суд вважає доведеним факт вимушеного залишення ОСОБА_3 разом з дітьми спірної квартири через протиправну поведінку ОСОБА_1 в серпні 2005 року, чинення останнім перешкод в можливості подальшого вселення та користування квартирою шляхом зміни замків на вхідних дверях та заселенням до квартири інших осіб.

При цьому, суд вважає належними та допустимими доказами зазначені вище показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_10, які є послідовними, такими, що не протирічать один одному та узгоджується з іншими обставинами, зафіксованими в досліджених судом письмових доказах.

Показання свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14, що були допитані судом за клопотанням позивача ОСОБА_1, зазначені вище обставини не спростовують, а лише підтверджують факт не проживання ОСОБА_3 разом з дітьми в спірній квартирі з другої половини 2005 року.

Доводи позивача ОСОБА_1 щодо добровільного залишення ОСОБА_3 спірної квартири та обрання іншого місця проживання в квартирі, що належить ОСОБА_7 і створення з ним нової сім'ї, відповідними доказами не підтверджено та спростовуються показаннями свідка ОСОБА_7, який заперечував вказаний факт.

Також суд не приймає до уваги доводи позивача за первісним позовом про наявність у ОСОБА_3 на праві власності іншого житла - домоволодіння по АДРЕСА_4, оскільки як вбачається з акту обстеження умов проживання від 24.12.2014 року, складеного спеціалістом Управління-служби у справах дітей Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради, вказаний будинок знаходиться в аварійному стані, всі комунікації відсутні, санітарний стан незадовільний та будинок не придатний для проживання.

Вирішуючи питання за заявою позивача ОСОБА_1 та його представника щодо застосування строків позовної давності до заявлених ОСОБА_3 вимог, суд виходить із прав кожної людини, у т.ч дітей, на житло, закріплених в Конституції України, Європейській конвенції з прав людини і основоположних свобод, а також враховує той факт, що після вимушеного залишення спірної квартири остання неодноразово здійснювала спроби вирішити питання щодо виниклого спору в позасудовому порядку та самостійно вселитись до спірної квартири, зверталась з цього приводу до правоохоронних органів, органів місцевого самоврядування та про порушення свого права та неможливість вирішити питання мирним шляхом фактично дізналась в серпні 2014 року після звернення ОСОБА_1 до неї з розглядаємим позовом.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі за необґрунтованістю та про задоволення зустрічних вимог ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей і зобов'язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 і вселити останніх в зазначену квартиру.

У відповідності до ст.88 ЦПК України сплачені ОСОБА_1 судові витрати слід віднести на користь держави та стягнути з останнього на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.29,156,163 ЖК України, ст.ст.383,391,405 ЦК України, ст.ст.10,11,27,31,36,58-60,88,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, усунення перешкод в користуванні та володінні житловим приміщенням, шляхом зобов'язання зняти з реєстраційного обліку - відмовити повністю

Зустрічний позов ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні житловим приміщенням, вселення - задовольнити повністю.

Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 в користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.Ю.Казак