22-ц/775/320/2015(м)
Категорія 55 Головуючий у 1-й інстанції Іванченко А.М.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів Супрун М.Ю., Осипчук О.В.

при секретарі Брежнєві Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем, останнім з березня 2003 року при виплаті заробітної плати не проводилась її індексація, внаслідок чого були порушені її права на оплату праці. Просила стягнути з відповідача на її користь суму індексації заробітної плати з компенсацією, яка нараховується при втраті частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» за період з 01 березня 2006 року по 31 серпня 2009 року.

В подальшому уточнюючи позовні вимоги, в остаточній редакції позивач ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 вересня 2009 року по день фактичного розрахунку.

Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 27 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення індексації заробітної плати з компенсацією за заявою позивача залишені без розгляду.

Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 25 листопада 2014 року позов задоволено частково, стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 2500 грн. з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» в дохід держави судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення змінити, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку задовольнити в повному обсязі.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 не з'явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Відповідно з вимогами ч.5 ст. 76, ч.2 ст. 305 ЦПК України справа розглядається за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення проти доводів апеляційної скарги представника відповідача ПАТ «ММК ім.Ілліча» Новгородської В.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що з 02 грудня 1985 року по 31 серпня 2009 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «ММК ім..Ілліча», при звільненні їй не була виплачена сума індексації заробітної плати за період з березня 2003 року по липень 2006 року в розмірі 1063 грн. 89 коп. Середній заробіток за час затримки розрахунку з 01 вересня 2009 року по 13 березня 2013 року становить 59 136 грн. 88 коп. (1139 роб. днів х 51,92 грн.).

Частково задовольняючи позовні вимоги і стягуючи з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 2500 грн. суд виходив з конкретних обставин справи, суми, на яку позивач мала право, істотність цієї частки і керуючись принципами справедливості, співмірності та розумності.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно врахував наявність підстав для застосування відповідальності за ст.117 КЗпП України до роботодавця зі стягненням з останнього на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки при звільненні з позивачем не був проведений повний розрахунок.

Представник відповідача Новгородська В.В. в суді апеляційної інстанції показала, що розрахунок з позивачем було проведено за межами судового розгляду. ОСОБА_2 звернулася із заявою про виплату індексації заробітної плати з компенсацією до 2009 року, фактично їй були проведені виплати за період з 2003 року по 2006 рік, з чим позивач погодилась. Крім того, 04 березня 2015 року на підставі виконавчого листа позивачу було виплачено 2500 грн. визначені за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_2 була нарахована індексація заробітної плати з компенсацією за період з березня 2003 року по липень 2006 року в сумі 1063 грн. 89 коп. Згідно відомості від 13 березня 2014 року, з відрахуванням податків та обов'язкових платежів, позивач фактично отримала 889 грн. (а.с. 30-31, 42).

За таких обставин, враховуючи, що між сторонами мав місце спір щодо періоду нарахування суми індексації заробітної плати з компенсацією, оскільки позивач просила стягнути заборговану індексацію заробітної плати з компенсацією за період з 2003 року по 2009 рік, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову про стягнення середнього заробітку у розмірі 2500 грн., який ґрунтується на принципі співмірності із задоволеними сумами, що відповідає положенням вимог п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» і узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постановах від 24 жовтня 2011 року в справі № 6-39цс11, 21 листопада 2011 року в справі № 6-60цс11, від 16 січня 2012 року в справі № 6-54цс11, від 03 липня 2013 року в справі № 6-60цс13, від 20 листопада 2013 року в справі № 6-114цс13.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для зміни рішення суду першої інстанції, у зв'язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: