Справа № 444/463/08 Головуючий у 1 інстанції: Пак В.М.
Провадження № 22-ц/783/790/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Щербая В.П.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 20 березня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу, -

встановила:

Оскарженим заочним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 20 березня 2008 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, що зареєстрований 12.07.1997 року в Куликівській селищній раді Жовківського району Львівської області, запис №13 - розірвано.

При видачі свідоцтва про розірвання шлюбу стягнуто з ОСОБА_2 один неоподатковуваний мінімум доходів громадян в дохід держави, звільнивши від цих витрат ОСОБА_5

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 03 листопада 2014 року заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення - залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є неправомірним, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. вказує, що суд постановив одностороннє рішення в інтересах позивача, який за час шлюбу фактично знаходився на її утриманні, не надавав матеріальної допомоги ні їй, ні дитині. Навіть після того, коли вона змушена була поїхати на заробітки, позивач не утримував своєї дитини, протягом 2002-2014 років син перебував на утриманні батьків відповідача.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення або змінює рішення якщо є порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Встановлено, що ОСОБА_2 04.03.2008р. звернувся до суду з позовом, в якому просив ухвалити рішення про розірвання шлюбу з відповідачкою. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося, протягом останніх кількох років вони майже не спілкуються, припинилися всі подружні зв'язки. У них часто виникають суперечки, разом не проживають, оскільки дружина проживає за кордоном. Крім того, під час одного з приїздів на Україну відповідачка подала заяву про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується лише на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.

Матеріалами справи встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 12 липня 1997 року.

Від шлюбу сторони мають сина: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, районний суд вірно виходив з того, що сторони не підтримують подружніх відносин тривалий час, позивач не бажає їх поновляти, подальше сімейне життя подружжя і примирення неможливе та шлюб існує формально.

На той час позивач категорично відмовився від примирення та наполягав на розірванні шлюбу.

З врахуванням зібраних доказів у суду були підстави прийти до висновку, що сім'я розпалась і примирення між сторонами неможливе.

Відповідно до положень ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини або чоловіка на особисту свободу і недоторканість.

Таким чином не вбачається підстав для збереження сім'ї, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, який наполягає на розірванні шлюбу.

З врахуванням наведеного судова колегія не приймає до уваги посилання апелянта зазначенні в апеляційній скарзі щодо можливості збереження сім'ї.

В той же час встановлено, що судом невірно встановлено обставини справи щодо визначення з якого часу сторони проживають окремо.

Апелянт вказує, що по стану на 2008 рік подружні відносини тривали.

Дану обставину позивач заперечив та вказав у судовому засіданні апеляційного суду, що їх подружні відносини припинились з 2005 року.

Судова колегія вважає, що ці пояснення позивача є належно обґрунтовані.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копій ухвал Жовківського районного суду Львівської області від 21 квітня 2005 року та 29 липня 2005 року, ОСОБА_5 зверталася до суду з позовами про розірвання шлюбу та її позови були залишені без розгляду (а.с.125,126).

З копії позовної заяви, яку вона подавала тоді до суду, вбачається, що вона зазначала, що протягом останнього часу вона з відповідачем (ОСОБА_2) припинили подружні відносини(а.с.9). Таким чином встановлено, що по стану на 2005 рік ОСОБА_5 визнавала, що з ОСОБА_2 припинила подружні відносини.

Виходячи з вищенаведеного є підстави вважати, що висновок суду про те, що сторони проживали окремо з 2000 року, є помилковим, а фактично вони проживали окремо з 2005 року, оскільки сама ОСОБА_5 в у 2005 році зверталася з позовом про розірвання шлюбу та вказувала про цю обставину в позовній заяві.

Тому судова колегія вважає за необхідне внести зміни в дане рішення, а саме у визначенні року окремого проживання сторін та замість 2000 року вказати окреме проживання сторін з 2005 року.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду, такі не ґрунтуються на законі спростовуються вищенаведеним.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни оскаржуваного рішення, а саме визначення року окремого проживання сторін замість 2000 року вказати окреме проживання з 2005 року.

Керуючись п.3 ч.1ст.307, ч.2 ст.314, ст.316, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Частково змінити висновки в мотивувальній частині заочного рішення Жовківського районного суду Львівської області від 20 березня 2008 року, а саме визначення року окремого проживання сторін, замість 2000 року вказати окреме проживання з 2005 року.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішення законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.