Справа № 751/7855/15-ц Провадження № 22-ц/795/1985/2015 Головуючий у I інстанції Косач І. А. Доповідач - Горобець Т. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

Головуючого судді Горобець Т.В.,

Суддів Лакізи Г.П., Хромець Н.С.

при секретарі Мартиновій А.В.

за участі позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В :

10 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 03 травня 2014 року померла його мати ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру №4 про вул.. Щорса,49 у м. Чернігові, але у строк, визначений ст.1270 ЦК України заяву до нотаріуса він не встиг подати, так як на те були обєктивні, незалежні від нього поважні причини.

Вказував, що на час смерті матері він та його сімя проживали у місті Донецьку, яке є тимчасово окупованою територією України. Там фактично велись військові дії, у зв»язку з чим проживати в цьому місті було небезпечно. Війна йому та сімї принесла біди та втрати, був порушений звичний для нього та сталий ритм та уклад життя, він перебував у стані пригнічення, невпевненості та тривоги за близьких, тому після похорон матері було прийняте рішення залишити тимчасово окуповану територію та переїхати з сімєю на мирну територію України в м. Чернігів. Клопоти по вирішенню невідкладних питань для облаштування умов проживання та побуту сімї забирали багато часу, тому він пропустив строк прийняття спадщини.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, позивачу визначено додатковий строк протягом одного місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5, яка померла 03.05.2014 року.

З рішенням суду не погодилась відповідач ОСОБА_3, просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову .

Апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з»ясування та неналежне дослідження обставин справи, що призвело до помилкових висновків про наявність підстав для задоволення позову. Вважає, що судом першої інстанції порушено вимоги ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1269 та ч.1 ст. 1270 ЦК України та невірно застосовано положення ч.3 ст.ст.1272 ЦК України. Крім того, зазначає ОСОБА_3, судом не враховано роз»яснення п.24 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до якого , поважними причинами можуть бути визнані лише об»єктивні, непереборні, істотні труднощі спадкоємця для прийняття ним спадщини, яких по даній справі не було встановлено.

Сімейні обставини позивача, народження дитини, переїзд сімї на мирну територію України з тимчасово окупованої території, вирішення побутових проблем за новим місцем проживання, на думку апелянта, безпідставно визнані судом першої інстанції такими, що свідчать про поважність причин пропуску строку оформлення спадщини позивачем.

Посилаючись на узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідач звертає увагу апеляційного суду на значний перелік тих обставин, які не можуть свідчити про поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини.

Також ОСОБА_3 зазначає, судом залишено поза увагою і той факт, що позивач мав можливість надіслати заяву про прийняття спадщини поштою, що передбачено Порядком вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, та вказує, що суд не дав належної оцінки наявній у справі Довідці від 19.11.2014 року про взяття на облік ОСОБА_1Й, як особи, що переміщується з тимчасово окупованої території ( району проведення антитерористичної операції), де зазначено, що з червня 2014 року він вже був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1., тобто, у нього було достатньо часу для оформлення спадщини у строк, визначений законом.

У судовому засіданні відповідач та її представник апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, пославшись на обставини, викладені у доводах скарги, просили її задовольнити. ОСОБА_3 наполягала на скасуванні рішення суду першої інстанції, пояснила, що позивач не мав наміру приймати спадщину, але після оформлення спадщини нею, брат також вирішив оформити свою частку. Обставин, повязаних з вимушеним перміщенням сім»ї позивача на мирну територію України апелянт не заперечувала, але вважає, що у позивача була можливість своєчасно оформити спадщину. Крім того, зазначила, що на даний час ОСОБА_1 проживає у м. Києві де має житло.

ОСОБА_1 та його представник просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Позивач у суді пояснив, що він не має таких доказів, які б детально фіксували його життєві турботи після переселення на мирну територію України з власної домівки, де залишилось майно, де він втратив бізнес, де фактично велись військові дії, що було небезпечним для життя та здоровя. Після смерті матері він мав опікуватись дружиною, яка була на той час вагітна ,чекала на народження дитини та в силу цих обставин залишалась проживати у м. Донецьку. А 26.05.2014 року народилась дитина, тому він мав залишатись певний час біля дружини та дитини, надавати їм необхідну допомогу, доки не зміг забрати їх у м. Чернігів, куди переїхали у липні 2014 року. Проживали у родичів, він був змушений неодноразово виїжджати у м. Донецьк для перевезення деякого залишеного там майна. Одночасно, займався оформленням документів старшого сина для зарахування на навчання до шкільного закладу м. Чернігові та постановкою дітей на облік у дитячій поліклініці. Така побутова невлаштованість, невизначеність на майбутнє, проблеми з житлом, клопоти з приводу пошуку роботи, у тому числі і поза межами м. Чернігова, так як бізнес у м. Донецьку було втрачено, а сімя потребувала його матеріальної підтримки, обумовили погіршення його внутрішнього психологічного стану, пасивність у вирішенні питань, які не повязувались з переміщенням. До нотаріуса він звернувся влітку 2015 року та отримав розяснення про необхідність вирішення такого питання лише шляхом звернення до суду.

Вказані вище обставини викладені також позивачем у його письмових поясненнях, наданих суду відповідно до протокольної ухвали суду, постановленої у судовому засіданні відповідно до приписів ч.4 ст.10 ЦПК України.

Нотаріус у судове засідання не зявився, просив справу розглядати у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03 травня 2014 року в м. Чернігові померла ОСОБА_5 ( а.с.10). Після її смерті відкрилась спадщина на частину квартири, яка знаходиться за адресою м Чернігів, АДРЕСА_1 ( а.с49). За життя ОСОБА_5 заповіту не склала, спадкоємцями за законом є її діти - позивач по справі ОСОБА_1 , який у строк , передбачений ст.1270 ЦК України спадщину не прийняв та відповідач ОСОБА_3, яка своєчасно подала заяву про прийняття спадщини і 18 листопада 2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_6 їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частин квартири № 4, яка по вул. Щорса, 49 в м. Чернігові (.а.с.83).

Відповідно до Довідки № 7426-000362 від 19.11.2014 року мешканці м. Донецька ОСОБА_1 та його малолітні діти - син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 взяті на облік Управлінням праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради з наданням статусу осіб, що переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення анти терористичної операції( а.с.11). Оформлення сина ОСОБА_7 на навчання у шкільний навчальний заклад м. Чернігова підтверджено довідкою ЗОСШ № 6 м. Чернігова (а.с.79), а довідка дитячої поліклініки м. Чернігова від 26.08.2014 року свідчить, що діти позивача з 05.08.2014 року перебувають у даному лікувальному закладі м. Чернігова на обліку( а.с.78).

Обставини щодо умов проживання ОСОБА_1Й та його сім»ї після переміщення на мирну територію України, про які позивач пояснив у судовому засіданні та виклав письмово, крім зазначених доказів, підтверджені також показаннями свідка ОСОБА_9, у якої проживала сімя позивача після переселення та, яким суд першої інстанції дав належну оцінку у сукупності та взаємозв»язку з іншими доказами.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про визначення йому додаткового строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції керувався нормами матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини та виходив з того, що позивач після відкриття спадщини опинився у скрутній життєвій ситуації.

З висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову погоджується апеляційний суд, зважаючи на таке.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З встановленого судом вбачається, що ОСОБА_1 в період шестимісячного строку, передбаченого законом для прийняття спадщини після смерті його матері, а саме, з 03.05.2014 по 04.11.2014 року, перебував у складній життєвій ситуації, яка склалась з незалежних від його волі причин, а саме, місцем проживання його сімї була територія держави, яка стала тимчасово-окупованою територією України та територією проведення антитерористичної операції. Життю та здоровю мешканців такої території загрожувала небезпека, в цей період на зазначеній території у сімї позивача народилась дитина, ОСОБА_1 мав опікуватись сімєю, а в подальшому, сімя вимушено переселилась з власної домівки на мирну територію України. У м. Чернігові у ОСОБА_1 також виникли обєктивні труднощі, повязані з необхідністю облаштування житлових умов сімї, що потребувало фізичних та моральних зусиль, а також, часу.

Отже, апеляційний суд вважає, що побутові, матеріальні та фізичні проблеми, які довелось вирішувати ОСОБА_1 у звязку з переселенням та облаштуванням на новому місці проживання, психологічний стан позивача, обґрунтовано визнані судом першої інстанції такими, що повязані з обєктивними, істотними труднощами, які перешкоджали ОСОБА_1 у період з 03.05.2014 року по 04.11.2014 року звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, як те передбачено ст. ст.1269, 1270 ЦК України.

Висновки суду про наявність підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини, вважаючи його пропущеним з поважних причин, не суперечать наведеним у скарзі нормам матеріального права, ґрунтуються на встановлених судом обставинах, які носять особливий, не передбачений судовою практикою характер, у зв»язку з чим, не могли бути відображені в узагальненні судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», та у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» на які посилається апелянт, обґрунтовуючи скаргу.

Апеляційний суд також вважає за необхідне зазначити, що особливості суспільних відносин, які виникли у державі у 2014 році та склались таким чином, що окремі громадяни, які проживали на територіях України, які визнані тимчасово окупованими, у тому числі і позивач, з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини, змушені були покинути місце свого постійного проживання. Таким особам державою надано статус внутрішньо переміщених осіб, їх права держава захищає та гарантує, про що свідчить ухвалений 20.10.2014 року Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Отже, сам факт появи такої категорії громадян у суспільстві та прийняття державою спеціального закону, яким визначаються, регулюються та гарантуються їх права, свідчить про те, що ця категорія громадян потребує уважного ставлення та детального аналізу тих правовідносин, які можуть бути повязанні з наслідками вимушеного їх переміщення з тимчасово окупованої території України чи району проведення антитерористичної операції.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, у обсязі, необхідному для вирішення справи з»ясував всі обставини, дав належну оцінку дослідженим доказам, вірно визначив характер спірних правовідносин та закон, яким вони регулюються, правильно його застосувавши при вирішенні спору.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції положень ст.ст. 1220,1222, 1269,1270,1272 ЦК України є безпідставними, оскільки саме цими нормами закону керувався суд, ухвалюючи рішення.

Доводи щодо неповноти з»ясування обставин справи та неналежне дослідження доказів, зокрема, щодо залишення поза увагою Довідки №7426-000362 від 19.11.2014 року , в якій зафіксовано дату реєстрації ОСОБА_1 та його сімї у м. Чернігові, не заслуговують на увагу, оскільки цей факт не заперечується позивачем, а йдеться лише про необхідність періодично повертатись до м. Донецька де після народження дитини тимчасово залишилась сімя. Щодо наявної у позивача можливості надіслати заяву про прийняття спадщини поштою, апеляційний суд доводи скарги в цій частині також не визнає, оскільки в конкретному випадку мова йде не про брак часу у ОСОБА_1, а оцінюється його побутова, моральна та фізична ситуація в цілому, як особи, визнаної вимушено переселеною з постійного місця проживання.

Відповідно до положень ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду першої інстанції без зщмін, якщо буде встановлено, що рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307,308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: