Категорія 24 Доповідач Чуприна В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі :

Головуючого: Чуприни В.О.

Суддів: Оніщука В.В., Медвецького С.К.

При секретарі : Богацькій О.М.

За участю: позивача-відповідача ОСОБА_2, представника відповідача-позивача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4, представника третьої особи ДП «ЖЕК №26» ВКФ «БУДМАШПРОД»-ТОВ - Ускова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи без самостійних вимог - Дочірнього підприємства «Житлово-експлуатаційна контора №26» Виробничо-комерційної фірми «Будмашпрод» - Товариства з обмеженою відповідальністю, про поділ особового рахунку на квартиру та зобов'язання відкрити на ім'я ОСОБА_3 окремий особовий рахунок, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод у користуванні шляхом виселення, за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та Дочірнього підприємства «Житлово-експлуатаційна контора №26» Виробничо-комерційної фірми «Будмашпрод» - Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ДП «ЖЕК №26» ВКФ «БУДМАШПРОД»-ТОВ) на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2015 року, встановила :

У листопаді 2014 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що є власником ? квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 - власником іншої ? частини. Відповідач зареєстрована у житловому приміщенні, але фактично в ньому не проживає, комунальних послуг не сплачує та витрат по утриманню не несе. По заяві позивача ДП «ЖЕК №26» ВКФ «БУДМАШПРОД»-ТОВ відмовило у розподілі особового рахунку та згоди з цього питання по оплаті комунальних послуг з відповідачкою не досягнуто. У захист своїх прав та інтересів ОСОБА_2 просив: 1) розподілити між ним і ОСОБА_3 особовий рахунок по оплаті витрат по утриманню квартири, по оплаті послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізованого опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд прибудинкових територій; 2) зобов'язати ДП «ЖЕК №26» ВКФ «БУДМАШПРОД»-ТОВ відкрити на ім'я ОСОБА_3 окремий особовий рахунок по оплаті комунальних послуг по квартирі в розмірі ? всіх витрат; всі судові витрати покласти на відповідача.

У поданій в інтересах ОСОБА_6 її представником - ОСОБА_4 зустрічній позовній заяві від 11.12.2014 р. зазначили, що відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди в користуванні належним ОСОБА_6 майном, зокрема ? частки квартири АДРЕСА_1, у зв'язку з чим просили: 1) встановити порядок користування, за яким виділити ОСОБА_3, з якою проживає неповнолітня дитина, кімнату площею 16,6 кв.м. та приналежний балкон, а в користування ОСОБА_2 кімнату площею 14,1 кв.м. з балконом, залишивши в спільному користуванні коридор 51-1, ванну 51-3, туалет 51-4, кухню 51-5; 2) усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 з боку ОСОБА_2 шляхом її вселення в квартиру та зобов'язання останнього не чинити перешкод в користуванні; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.01.2015 р. позов ОСОБА_3 задоволений: встановлений порядок користування квартирою АДРЕСА_1 та виділено у користування :

співвласнику ? частки квартири ОСОБА_2 - кімнату площею 14,1 кв.м. з балконом;

співвласнику ? частки квартири ОСОБА_3 (разом з її неповнолітньою дочкою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1) - кімнату площею 16,6 кв.м. з балконом;

кухню площею 10,3 кв.м., вбиральню площею 1,1 кв.м., ванну площею 2,8 кв.м., коридор площею 8,8 кв.м. залишено у спільному користуванні співвласників ОСОБА_2, ОСОБА_3 (разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1);

усунено перешкоди в користуванні вищезазначеною квартирою ОСОБА_3 з боку ОСОБА_2, ОСОБА_3 вселена в квартиру, зобовязано ОСОБА_9 не чинити їй перешкод в користуванні квартирою.

Позов ОСОБА_2 задоволений частково : розподілено особовий рахунок НОМЕР_1 по спірній квартирі між співвласниками ОСОБА_2 і ОСОБА_3, виходячи з порядку користування квартирою, встановленого судом.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 243,60 грн. судового збору, а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 487,20 грн. судового збору, 2000,00 грн. витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 посилається на безпідставність та незаконність рішення щодо задоволення позову ОСОБА_2 і розподілу судових витрат, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення в цій частині і ухвалення нового, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити повністю, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 487,20 грн. судового збору і 4872,00 грн. витрат на правову допомогу. В решті рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.01.2015 р. залишити без змін та вирішити питання розподілу судових витрат, понесених в апеляційному порядку.

Не погодившись, також третя особа - ДП «ЖЕК №26» ВКФ «БУДМАШПРОД»-ТОВ подало апеляційну скаргу, де зазначили, що рішення в частині часткового задоволення позову ОСОБА_2 та розподілу особового рахунку по спірній квартирі є незаконним та необґрунтованим, у зв'язку з чим просять скасувати в цій частині рішення та прийняти нове, яким у позові ОСОБА_2 відмовити повністю, а в решті залишити без змін.

У письмовому запереченні ОСОБА_2 наведена аргументація щодо обґрунтованості його позовних вимог, вважає апеляційні скарги такими, що мають бути відхилені, а рішення залишеним без змін на основі вірного застосування судом норм процесуальних законів та додержання матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в апеляційну інстанцію, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів скарг та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку щодо задоволення апеляційних скарг з наступних підстав.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає не у повній мірі.

Судом установлено, що сторони ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є співвласниками по ? частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.7, 8, 9, 11, 12).

Сторони перебували у шлюбі до 28.04.2010 р., та мають неповнолітню дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з матір'ю - ОСОБА_3

В спірній квартирі зареєстровані сторони ОСОБА_2, ОСОБА_3 і їх неповнолітня дочка ОСОБА_7, що убачається з копії особового рахунку НОМЕР_1 по квартирі АДРЕСА_1 (а.с.48).

Також, поясненнями сторін та допитаних свідків - теперішніх подружжя сторін ОСОБА_11 і ОСОБА_3, судом встановлено перешкоди для ОСОБА_3 зі сторони ОСОБА_2 у користуванні квартирою, оскільки нею користується лише останній зі своєю сім'єю.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 358 ч. 2 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Внаслідок не оскарження сторонами рішення стосовно вселення в житлове приміщення ОСОБА_3 та встановлення порядку користування приміщеннями квартири, із застосуванням вищевказаних норм цивільного законодавства та з урахуванням роз'яснень п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності», законність рішення суду першої інстанції не перевірялась.

Разом з тим, не можна погодитись із рішенням в частині розподілу особового рахунку НОМЕР_1 по спірній квартирі між співвласниками ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Так, при вирішенні даного питання суд залишив поза належною увагою те, що ОСОБА_2 визначив відповідачем за своїм позовом - ОСОБА_3, а ДП «ЖЕК №26» ВКФ «БУДМАШПРОД»-ТОВ - третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору, хоча саме це підприємство просив зобов'язати відкрити на ім'я ОСОБА_3 окремий особовий рахунок по оплаті комунальних послуг по квартирі в розмірі ? всіх витрат.

За таких обставин, з огляду положень ст.ст. 30, 35 ЦПК України та виходячи із суб'єктного складу сторін, задоволення цієї вимоги із зобов'язанням вчинення певних дій можливо було б у разі залучення ДП «ЖЕК №26» ВКФ «БУДМАШПРОД»-ТОВ у якості відповідача.

Суд фактично вирішив права та обов'язки щодо розподілу особового рахунку по спірній квартирі особи, не залученої в якості відповідача у справі.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відтак, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Таку ж позицію підтримує Верховний Суд України (п. 11 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Крім того, всупереч правил ст. 11 ЦПК України стосовно диспозитивності цивільного судочинства, суд в цій частині на власний розсуд змінив зміст позовної вимоги, а у рішенні не зазначив, яка ж особа несе відповідальність у зобов'язанні щодо розподілу особового рахунку, в чому мають виражатися ці дії, які відповідач повинен вчинити, та на чию користь, що робить висновок з цього питання не конкретним та незрозумілим.

Не знайшла відповідної оцінки судом й та обставина, що ОСОБА_2 не було стверджено доказами факту ні усної, ні письмової відмови ДП «ЖЕК №26» ВКФ «БУДМАШПРОД»-ТОВ у його заяві про поділ особового рахунку, з чим пов'язано питання укладення окремих договорів про обслуговування прибудинкової території та оплати комунальних послуг, а відтак наявність спору із зазначених відносин та факту порушення права, яке б підлягало судовому захисту, є недоведеними.

Залишено поза увагою суду й те, що встановлення порядку користування квартири між її співвласниками за рішенням суду є самостійною підставою для відповідного розподілу особових рахунків, а у разі відмови в цьому вони не позбавлені у праві звернутись за захистом до суду.

Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету міністрів України №572 від 08.10.1992 р., передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири в разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати.

Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізованого опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Отже, вирішити питання про поділ особових рахунків, як це передбачено положеннями вищевказаних нормативно-правових актів, суд може лише у випадку визначення конкретної житлової площі, якою користується кожна із осіб й претендує на оформлення особового рахунку на своє ім'я та визначення площі приміщень, що перебувають у спільному користуванні.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд у порушення вимог ст.ст. 88, 213 ЦПК України не здійснив розподіл судових витрат пропорційно задоволених позовних вимог.

Так, з двох позовних вимог немайнового характеру ОСОБА_2 суд задовольнив одну з них, а в решті відмовив, однак стягнув з ОСОБА_3 на його користь всю суму сплаченого ним судового збору в розмірі 243,60 грн.

Не можна погодитись й з тим, що суд, не навівши власних розрахунків у спростування надлишкової суми, обмежив відшкодування судових витрат на правову допомогу ОСОБА_3 розміром у 2000,00 грн., оскільки такий висновок зроблений у невідповідність обставинам справи та у порушення норм матеріального і процесуального права.

Суд виходив з того, що розрахунок часу, витраченого на надання правової допомоги, містить непідтверджену інформацію стосовно витраченого часу адвокатом, не містить конкретизації того, скільки часу і на який вид робіт його затрачено.

Проте, на а.с.55 міститься, не спростований, в тому числі й ОСОБА_2, розрахунок часу, витраченого на надання правової допомоги ОСОБА_3, складений на підставі договору про надання правової допомоги від 10.12.2014 р. та з урахуванням положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», (на суму у розмірі 4872,00 грн. = мінімальна заробітна плати 1218 грн. х 40%) щодо участі адвокатом: в судових засіданнях 11.12.2014 р., 14.01.2015 р., 28.01.2015 р. - 2,5 години; у час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а саме надання консультацій у справі, складання процесуальних документів тощо - 7 годин; під час ознайомлення з матеріалами справи 28.01.2015 р. - 0,5 години.

Із квитанції до прибуткового касового ордера №27/01/15 від 28.01.2015 р., а також акту №1 приймання-передачі наданих послуг адвокатом від 28.01.2015 р. убачається, що адвокатом одержані від ОСОБА_3 4872,00 грн. згідно договору від 10.12.2014 р., який клієнт визнає і він виконаний належним чином (а.с.56, 57).

Судом з цього питання не враховані роз'яснення, надані судам постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де у п. 25 йдеться про те, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ст. 88 ЦПК України, зокрема стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

В п. 48 заданої постанови ВССУ передбачено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст.ст. 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено у п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Таким чином, за вищенаведених обставин, з підстав ст. 309 ЦПК України, ухвалене у справі рішення, у тих його частинах, які не відповідають закону, підлягає скасуванню, а у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про поділ особового рахунку слід відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю.

Понесені сторонами і документально підтверджені судові витрати, в тому числі й у зв'язку з наданням правової допомоги, апеляційним судом розподіляються за правилами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів вирішила :

Апеляційні скарги представника - адвоката ОСОБА_4, подану в інтересах ОСОБА_3, та Дочірнього підприємства «Житлово-експлуатаційна контора №26» Виробничо-комерційної фірми «Будмашпрод» - Товариства з обмеженою відповідальністю - задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2015 року в частині розподілу особового рахунку НОМЕР_1 по квартирі АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_2 і ОСОБА_3, виходячи з порядку користування квартирою, встановленого судом - скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи без самостійних вимог - Дочірнього підприємства «Житлово-експлуатаційна контора №26» Виробничо-комерційної фірми «Будмашпрод» - Товариства з обмеженою відповідальністю, про поділ особового рахунку по квартирі - відмовити.

В частині стягнення судових витрат з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2015 року скасувати і новим рішенням стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 487,20 грн. судових витрат по сплаті судового збору за подачу позовної заяви, 4872,00 грн. витрат на правову допомогу, 121,80 грн. судового збору з апеляційної скарги, а всього 5481,00 грн. судових витрат.

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2015 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) В.О. Чуприна

Судді: (підпис) В.В. Оніщук

(підпис) С.К. Медвецький