У Х В А Л А

21 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів: Охрімчук Л.І., Григор'євої Л.І.,Гуменюка В.І., -
розглянувши заяву обслуговуючого кооперативу «МЖСТ ДОМ» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 2 грудня 2014 року у справі за позовом обслуговуючого кооперативу «МЖСТ ДОМ» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2014 року позовні вимоги обслуговуючого кооперативу «МЖСТ ДОМ» (далі - ОК «МЖСТ ДОМ») до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОК «МЖСТ ДОМ» 7 166 грн 71 коп. заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат та 3 % річних, з яких: 6 991 грн 37 коп. основного боргу, 36 грн 23 коп. інфляційних втрат, 139 грн 11 коп. - 3 % річних.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 2 грудня 2014 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2014 року змінено: зменшено суму заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, що підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОК «МЖСТ ДОМ», з 7 166 грн 71 коп. до 3 410 грн 43 коп.; у решті - судове рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 січня 2015 року відмовлено ОК «МЖСТ ДОМ» у відкритті касаційного провадження у справі за вказаним позовом з підстав, передбачених пунктом 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

ОК «МЖСТ ДОМ» звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 2 грудня 2014 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», частини першої статті 509, статей 525, 526, 614, частини другої статті 625, частини першої статті 901, частини першої статті 903 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (далі - Постанова № 572 від 8 жовтня 1992 року), із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, а також на невідповідність вищезазначеного судового рішення касаційного суду викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування в подібних правовідносинах норм матеріального права.

На обґрунтування підстав для подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник надав ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2012 року, 20 березня 2013 року, 24 квітня 2013 року, 23 жовтня 2013 року, 11 грудня 2013 року, 25 червня 2014 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 листопада 2013 року та ухвалу Верховного Суду України від 6 лютого 2008 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вищезазначені правові норми; а також постанови Верховного Суду України від 27 березня 2013 року, 20 червня 2012 року та 30 жовтня 2013 року.

Перевіривши наведені в заяві ОК «МЖСТ ДОМ» доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 5 січня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, суд касаційної інстанції погодився з висновками апеляційного суду про те, що відповідно до частини першої статті 901 ЦК України та частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» стягненню з ОСОБА_4 підлягає заборгованість, визначена на підставі тарифів, які діяли в указаний період; при цьому інфляційні втрати та 3 % річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, необхідно обчислювати виходячи із зазначеної суми боргу, визначеної на підставі вказаних тарифів, що діяли у відповідний період.

Разом із тим в судових рішеннях судів касаційної інстанції, які надані заявником для порівняння, містяться такі висновки:-

в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2012 року касаційний суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з травня 2002 року до березня 2004 року;

- в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2013 року, 11 грудня 2013 року, 25 червня 2014 року міститься висновок про те, що норми пункту 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за надані житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України;

- в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2013 року суд дійшов висновку про те, що відсутність письмового договору між сторонами про обслуговування будинку та прибудинкової території не є підставою для звільнення відповідача від сплати за послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території; при цьому заборгованість за надані житлово-комунальні послуги необхідно визначати на підставі тарифів, чинних у відповідний період, зокрема, до моменту визнання тарифів, що діяли на час виникнення спірних правовідносин, недійсними у судовому порядку;

- в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2013 року суд касаційної інстанції зазначив про те, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог про відшкодування збитків, завданих несплатою за надані послуги з утримання та обслуговування інженерного обладнання, з підстав недоведеності позивачами факту порушення зобов'язання відповідачем, суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права та неправильно застосували норми статті 614 ЦК України;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 листопада 2013 року касаційний суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням 3% річних, відповідно до статті 162 ЖК України, статті 625 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виходячи з існування фактичних договірних відносин з надання комунальних послуг між сторонами;

- в ухвалі Верховного Суду України від 6 лютого 2008 року міститься висновок про те, що укладення договору про надання комунальних послуг є обов'язком, а не правом сторін, передбаченим Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Постановою № 572 від 8 жовтня 1992 року.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Оскільки зі змісту наведених судових рішень та судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не вбачається неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Підстави для перегляду вищезазначених судових рішень у зв'язку з їх невідповідністю викладеним у постановах Верховного Суду України від 27 березня 2013 року, 20 червня 2012 року та 30 жовтня 2013 року висновкам відсутні, оскільки судові рішення, про перегляд яких подано заяву, не суперечать зазначеним висновкам.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом обслуговуючого кооперативу «МЖСТ ДОМ» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, за заявою обслуговуючого кооперативу «МЖСТ ДОМ» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 2 грудня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук

Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк