Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М. , при секретарі Родіній Н.В. розглянувши позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа:служба у справах дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради як представник неповнолітнього ОСОБА_5, третя особа: служба у справах дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні позивачка звернулась з вказаним позовом до відповідачів, обґрунтовуючи позовні вимоги вказала, що вона з неповнолітнім внуком ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу є власниками житлового будинку, розташованого за адресою: м. Маріуполь, вул. Петровського, буд. 16-б. У вересні позивачка тимчасово виїхала з будинку та дозволила дочці, зятю та їх дитям мешкати в будинку. Приблизно в червні вона повернулася до вказаного будинку У звязку з поверненням позивачки до будинку між сторонами стали виникати сварки, в ході однієї з яких відповідачка ОСОБА_2 спричинила їй тілесні ушкодження. Через кілька днів відповідачі виїхали з будинку та вивезли усі речі з будинку, куди вони виїхали не повідомили. Посилаючись на положення статті 405 Цивільного кодексу України просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: м. Маріуполь, вул. Петровського, буд. 16-б, внаслідок відсутності осіб в домоволодінні понад встановлені строки.

Позивачка в судовому засідання позовні вимоги підтримала та пояснила, що вона, її дочка ОСОБА_2 та онук ОСОБА_5 були співласниками будинку по 1/3, який знаходився в смт.Тельманово, після продажу якого вони купили будинок в м. Маріуполі, власниками якого є вона та її онук ОСОБА_5. Так,як вони у м. Маріуполі купили будинок менше чім у них був у смт. Тельманово, то її дочка-відповідачка по справі ОСОБА_2 була вимушена від своєї долі у новому будинку відмовитися на користь сина, тому , що в іншому випадку їм не давали дозвіл на продажу будинку у смт. Тельманово. Так, як вони всі були зареєстровані у будинку в смт. Тельманово, то за її згодою вони всі (відповідачі) разом зареєструвалися за адресою вул.. Петровського, буд. 16-б. в м. Маріуполі. ОСОБА_6 вона заселилася до вказаного будинку одна. Її дочка ОСОБА_2 з зятем та дітьми мешкали на квартирі, яку знімали у м. Маріуполі. В лютому 2013 року вона вирішила зійтися з чоловіком з яким зустрічалася , та переїхала до співмешканця жити. Щоб будинок не пустував запропонувала відповідачам там пожити, вони ж одразу і переїхали. Вона приїздила до них у гості, стосунки у них були нормальні. У звязку з тим, що стосунки з співмешканцем не склалися вона повернулася до свого будинку для постійного мешкання на початку червня 2013 року, та почала мешкати там разом з відповідачами. Будинок складається тільки з двох кімнат. Вона разом з онуком мешкала в маленькій кімнаті, в той час як в великій кімнаті мешкали її дочка ОСОБА_2 її зять їх дочка ОСОБА_7 та дочка зятя від першого шлюбу. Вона вважала, що дочка зятя повинна жити окремо, разом зі своєю матірю та запропонувала відповідачці ОСОБА_2, щоб дочка зятя від першого шлюбу переїхала від них жити до своєї матері, на підставі цього між ними почали виникати сварки, під час однієї з яких дочка ОСОБА_2 її побила. Після чого вона сказала, щоб вони зібрали речі та виїхали. Її дочка ОСОБА_2 за кілька днів зібрала речі та підігнав машину вони вивезли речі. Зазначила, що більше року відповідачі в будинку №16-б, вул. Петровського в м. Маріуполі не мешкають. Речей їх в будинку не має. За весь час їх відсутності в будинку вони с заявою про вселення не зверталися. На теперішній час вона не бажає, щоб відповідачі мешкали разом з нею в будинку. Вказала, що раніше відповідачі були зареєстровані в будинку №16-б, вул. Петровського в м. Маріуполі з її згоди. Зараз вона вважає, що відповідачі втратили право користування житловим приміщення, так я не мешкають в зазначеному будинку більше року. Пояснила, що зняття відповідачів з реєстрації необхідно їй для оформлення субсидії, через маленьку пенсію. Вона пропонує їм знятися з реєстрації за адресою : №16-б, вул. Петровського в м. Маріуполі та зареєструватися за місцем реєстрації матері відповідача ОСОБА_3 в м. Суми. Сумісне мешкання з відповідачами не вважає можливим. На підставі викладеного позивачка просила визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Представник позивача ОСОБА_8 підтримала позовні вимоги та посилаючись на положення статті 405 ЦК України просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: м. Маріуполь, вул. Петровського, буд. 16-б, внаслідок відсутності осіб в домоволодінні понад встановлені строки.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та пояснила, що у них був будинок в сел.. Тельманово, по вул. Юбілейна, буд. 25, співвласникам якого були позивачка ОСОБА_1, вона та її син ОСОБА_5. Вказаний будинок вони продали та купили будинок в м. Маріуполі. При купівлі будинку в м. Маріуполі від своєї частки на будинок вона відмовилась на користь сина ОСОБА_5, так як по іншому не виходило оформити документи. За новою адресою всі вони зареєструвалися за згодою позивачки, і так як раніше всі були зареєстровані в смт. Тельманово. Іншої власності або іншого житла у неї не має. Перереєструватися їй, її чоловікові та їхнім дітям не має куди. ЇЇ чоловік є інвалідом дитинства по зору безстроково. На теперішній час вони мешкають на зйомній квартирі. Під час спільного проживання з матір»ю у будинку №16-б по вул. Петровського в м. Маріуполі протягом одного місяця червня 2013 року між ними постійно виникали сварки. Сварки відбувалися постійно при малолітніх дітях, так як у будинку всього дві кімнати. Після чергової сварки їм прийшлось виїхати щоб уникнути негативного впливу сварок на дітей. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказала, що позивачка її матір ОСОБА_1 до них за допомогою в оформленні субсидії до подання заяви до суду не зверталася.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та пояснив, що він перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 та вони виховують трьох дітей, раніше вони всі були зареєстровані в смт. Тельманово, за місцем проживання дружини, сам він родом із м. Суми. Будь-якої власності та іншого житла у нього не має в Україні. Його мати проживає в м. Суми. В нього є дочка від першого шлюбу, вона мешкає разом з ним та його новою родиною. На теперішній час вони мешкають на зйомній квартирі. Він має інвалідність по зору безстроково. До будинку № 16-б по вул. Петровського в м. Маріуполі вони були зареєстровані за згодою позивачки, у лютому 2013 року також за згодою позивачки вони своєю родиною вселилися до будинку, так як позивачка поїхала і треба було дивитися за будинком. На початку червня 2013 року позивачка повернулася і у них почали виникати сварки, через, що вони вимушені були поїхати з будинку. Зазначив, що в них не має ключів від хвіртки та будинку, тому вони фізично не можуть вселитися до будинку №16-б, вул. Петровського в м. Маріуполі. Просив відмовити у задоволенні позову.

Представник служби у справах дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради заперечував проти визнання неповнолітньої ОСОБА_2 А.А.01.11.2010 р.н. такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Суд, вислухавши сторони, представника позивача, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно договору купівлі-продажу від 30.08.2011 року ОСОБА_1, ОСОБА_5 є власниками житлового будинку №16- б по вул. Петровського, м. Маріуполя, по ? частки будинку кожному (а.с.12-13).

Згідно записів в домовій книзі для реєстрації громадян, які мешкають в будинку №16-б по вул. Петровського, м. Маріуполя в будинку зареєстровані ОСОБА_1 з 14.09.2011 року, та ОСОБА_2, ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_3 з . з 17.09.2011 року.

Відповідно до довідки виданої головою КСН «Садки -ІІ» від 12.10.2015 року, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не мешкають за адресою: буд. №16- б по вул. Петровського, м. Маріуполя з липня 2013 року (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про народження серія 1-НО №320348 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Тельманівського райуправління юстиції Донецької області від 27.11.2002 року батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с.22).

Згідно свідоцтва про шлюб 1-НО №183624 виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині змінено прізвище на «Муравська» (а.с.25).

Згідно свідоцтва про народження серія 1-НО №373431 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тельманівського районного управління юстиції Донецької області від 09.11.2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.23).

Відповідно до свідоцтва про народження серія 1-БП №055593 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції від 26.12.2007 року батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_3 та ОСОБА_11 (а.с.24).

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Іллічівскього району від 02.11.2015 року ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Іллічівскього району Маріупольської міської ради та йому довічно призначено допомогу інвалідам з дитинства. (а.с. 28).

Згідно довідки до акта МСЕК №серія АС №039441 від 18.06.2008 року та тимчасового посвідчення №68 є інвалідом третьої групи по зору (а.с.30-31).

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Іллічівскього району від 02.11.2015 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Іллічівскього району Маріупольської міської ради та їй призначено допомогу одиноким матерям (а.с. 29).

Згідно довідки з УПФУ в Іллічівського району м. Маріуполя №5170 ОСОБА_1 знаходиться на обліку в УПФУ в Іллічівському районі м. Маріуполя та отримує пенсію в розмірі 949,00 грн. в місяць.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12, яка є подругою позивачки з 2013 року пояснила, що знала про конфлікт, який виник у позивачки з відповідачами. Зі слів позивачки знає про те, що у неї є дочка, з якою вони сварилися коли мешкали разом. Сварки між ними особисто не бачила.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що знає позивачку та відповідачів, вони разом мешкали в будинку. В 2013 році відповідачі з будинку виїхали, вона бачила як вони підігнали машину та вивозили речі. Їй відомо про те, що будинок в м. Маріуполі сторони купили в 2011 році, в якому позивачка почала мешкати одразу, потім приїхала дочка позивачки ОСОБА_2 з чоловіком та двома дітьми. Пояснити те, чи виїжджала позивачка вона не може. Також, їй відомо, що в будинку є одна велика кімната, в якій перебували дочка ОСОБА_6 з чоловіком та дітьми, та одна маленька кімната, в якій перебувала позивачка. Чи були між сторонами сварки вона не знає, сварок не чула.

Даючи оцінку правовідносинам, що є предметом судового розгляду, суд виходить із наступного.

Статтею 8 Європейської «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 № ETS N 005, ратифікованою Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, закріплено право на житло.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Як зазначено в пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Спірні правовідносини, які є предметом розгляду по даній справі, виникли між позивачем, як власником житла, та членами його сім'ї.

В пункті 39 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Згідно статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до абз. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Суд може продовжити пропущений строк у разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо).

Одночасно з цим в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 зазначено, що коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім'ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами.

Вичерпного переліку поважних причин відсутності члена сімї понад встановлені строки житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи.

Таким чином, приймаючи до уваги те, що відповідачі були зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_4 зі згоди позивачки, іншого житла відповідачі не мають, син відповідачів ОСОБА_5 є співвласником будинку (а він мешкає разом з відповідачами, та знаходиться у них на утриманні), небажання позивачки мешкати разом з відповідачами, та її посилання на те, що реєстрація відповідачів в будинку створює перешкоди позивачці тільки в оформленні субсидії, ураховуючи, що позивачем заявлені вимоги і про визнання втратившими право користування житловим приміщенням неповнолітньої дитини ОСОБА_4, права якої, у тому числі і право на житло, захищається законом і до повноліття, їх законними представниками є батьки, які вирішують спільно про місце проживання неповнолітніх дітей, тому вибуття неповнолітньої дитини відповідачів ОСОБА_2А року разом із своїми батьками з житлового будинку і їхня відсутність у цьому житловому приміщенні в інтересах дітей після сварок з позивачкою, навіть і протягом року, не може бути підставою для позбавлення їх права користування цим житлом.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання їх та їхньої неповнолітньої дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку № 16-б по вулиці Петровського у місті Маріуполі, не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню.

З урахуванням зазначеного, враховуючи викладені обставини та положення діючого законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог та необхідність відмови в їх задоволені.

На підставі викладеного, керуючись ст. 47 Конституції України, Статтею 8 Європейської «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 № ETS N 005, ст.ст. 6, 9, 156, 157 Житлового кодексу України, ст. 405 ЦК України, п. 10постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» ст.ст. 5,10,57,60,88,209,212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа:служба у справах дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради як представник неповнолітнього ОСОБА_5, третя особа: служба у справах дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А. М. Іванченко