Номер провадження: 22-ц/785/6769/15
Головуючий у першій інстанції Жуган Л. В.
Доповідач Мартинова К. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Мартинової К.П.,

суддів - Процик М.В., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану через представника ОСОБА_3, на заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 08 вересня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА :

У червні 2014 року ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором на загальну суму 18564,89 грн. та судових витрат.

Позивач посилався на те, що за укладеним 30.06.2011 року договором № AN3OCC9FC00192 ПАТ «Акцент-Банк» надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 6 100,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 29.06.2014 року.

ОСОБА_2 умови договору по сплаті кредиту та відсотків не виконує, в зв»язку з чим утворилася кредитна заборгованість станом на 17.04.2014 року у розмірі 18564,89 грн.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 08 вересня 2014 року позов ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за договором № AN3OCC9FC00192 від 30.06.2011 року в сумі 18 564,89 грн., що складається з:

- заборгованість за кредитом у сумі 3 088,62 грн.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 2,92 грн.;

- заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі 1 830,00 грн.;

- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 12 283,12 грн.;

- штраф (фіксована частина) у сумі 500,00 грн.;

- штраф (процентна складова) у сумі 860,23 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент-Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01 липня 2015 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 08.09.2014 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзіОСОБА_2 через представника ОСОБА_3 просить заочне рішення суду скасувати, тому що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовитиПАТ «Акцент-Банк» у задоволенні позову, або зменшити розмір пені до розміру основного боргу.

Справа в суді апеляційної інстанції розглянута на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутності представника позивача, який належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки про виклик.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 30 червня 2011 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 укладено договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між сторонами кредитно-заставний договір.

Відповідно до умов договору ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 6100 грн. зі сплатою за користування кредитом 0, 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Дата останнього погашення заборгованості встановлена 29.06.2014 року.

04.06.2014 року ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення виниклої кредитної заборгованості на загальну суму 18 564,89 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 3 088,62 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 2,92 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 1 830,00 грн.; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у сумі 12 283,12 грн.; штрафу (фіксована частина) у сумі 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) у сумі 860,23 грн..

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов"язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов»язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов»язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 559 ЦК України передбачено, що зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позичальник свої зобов»язання за кредитним договором виконував не належним чином, в зв»язку з чим станом на 17.04.2014 року утворилась заборгованість на вказану суму.

При встановлених обставинах суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про обов»язок позичальника виконати умови договору.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду в частині стягнутого розміру пені 12283,12 грн. за несвоєчасне виконання зобов»язання за договором та погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов»язання.

Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Розмір заборгованості за кредитом становить 3088, 62 грн., розмір нарахованої пені становить 12283,12 грн.

Колегія суддів прийшла до висновку про зменшення розміру неустойки, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, до суми заборгованості, а саме з 12283,12 грн. до 3088,62 грн., що буде розумним та справедливим / ст. 3 ч. 1 п. 6 ЦК України/.

Посилання апеляційної скарги на відсутність договору про надання кредиту між банком на відповідачем спростовуються умовами заяви позичальника від 30.06.2011 року, в якій зазначена згода ОСОБА_2 на те, що ця заява разом з Умовами та правилами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між сторонами кредитно-заставний договір. Вказана заява підписана позичальником, цей підпис не оспорюється.

Посилання апеляційної скарги на не застосування судом першої інстанції строків позовної давності до виниклих правовідносин є безпідставним.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення випливає безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

В матеріалах справи відсутня заява позичальника про застосування строків позовної давності, яка подана до винесення судом першої інстанції рішення, згідно вимог частини третьої статті 267 ЦК України.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Крім того, строк дії спірного договору встановлено до 29.06.2014 року, банк звернувся до суду з позовом 04.06.2014 року, тобто в межах встановленого законом строку.

При встановлених обставинах та наданих доказах колегія суддів розглянула справу відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України та, на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені до розміру заборгованості основного боргу за кредитом.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану через представника ОСОБА_3, задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 08 вересня 2014 року змінити.

Зменшити розмір пені, стягнутої з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент-Банк», з 12 283,12 гривень до 3 088,62 /три тисячі вісімдесят вісім гривень 62 копійки/ гривень.

В решті заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 08 вересня 2014 року залишити без мін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий К.П. Мартинова

Судді М.В. Процик

Є.С. Сєвєрова