Справа № 588/1418/15-ц
№ провадження 2/588/538/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2015 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Тростянці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фермерського господарства "Білий Яр" про розірвання договору оренди

У С Т А Н О В И В:

Позивач у вересні 2015 року звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила суд розірвати договір оренди землі від 01.05.2007 року. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що нею та відповідачем було укладено указаний договір оренди належної їй на праві приватної власності земельної ділянки площею 4,14 га, яка розташована на території Люджанської сільської ради Тростянецького району Сумської області строком на 15 років. Позивач, вважаючи положення пунктів 9,10,13 договору оренди суттєвими умовами, вказала, що договір своїми суттєвими умовами повинен відповідати вимогам Закону і не погіршувати становище особи порівняно з тим, як це передбачено пунктами 288.5.1 та 288.5.2 ПК України, які передбачають, що річний розмір орендної плати не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки. Позивач вважала, що у порушення пунктів 9,10,13 договору оренди землі від 01.05.2007 року пункту 288.1 ПК відповідач не сплатив у повному обсязі орендну плату за землю, не переглядав у встановленому договором порядку орендну плату щороку за наявності підстав, у тому числі законодавчо установлених. Невиконання пунктів 9 та 10 договору позивач вважала не проведення повної оплати орендної плати в межах до 12 % від нормативної грошової оцінки землі. Посилаючись на указані обставини та те, що після її звернення 23 травня 2015 року відповідач недоплатив їй орендну плату, розірвати договір відмовився, позивач на підставі пунктів 38, 39 договору, статей 611, 651 ЦК України, статей 24, 32 Закону України «Про оренду землі» просила договір оренди розірвати.

Представники позивача за довіреністю ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Крім того, представники позивача вважали, що позивач не отримала тих законних благ, на які розраховувала при укладенні договору, зокрема, остання розраховувала, що відповідач буде щороку переглядати розмір орендної плати, що повинно було відбуватись шляхом укладення угоди у письмовій формі у межах від 3 до 12 %, чого відповідачем на їх думку зроблено не було. Представник позивача ОСОБА_5 усні домовленості про виплату орендної плати понад розмір, передбачений у договорі, уважав нікчемними, а орендну плату отриману понад установлений розмір безпідставно набутим майном. Щодо факту отримання позивачем орендної плати за 2014 рік за спірним договором та суми отриманої позивачем орендної плати представники позивача надавали суперечливі пояснення, заперечували справжність підпису у платіжній відомості про видачу орендної плати за 2014 рік та факт отримання її однією сумою, але разом з тим, представником ОСОБА_3 визнано, що нею за її матір ОСОБА_2 позивача у цій справі, отримано певний розмір орендної плати за 2014 рік, розмір якої вона не памятає, вважала, що вона не повинна доводити скільки нею отримано за матір орендної плати, вказала, що це повинен довести відповідач.

Позивач, незважаючи на виклик судом в судове засідання не зявилась, зі слів представників вона через похилий вік та за станом здоровя не має можливості брати участь в судовому засіданні.

Представник відповідача голова фермерського господарства ОСОБА_6 пояснив, що вважає позов необґрунтованим, оскільки він кожен рік фактично підвищував розмір орендної плати спочатку з 1,5% до 3%, а у 2014 році він обчислив орендну плату у розмірі 4 %, що ним здійснювалось добровільно без внесення змін до договору. Протягом 2007-2014 року позивача все влаштовувало, але в цьому році зявилось невдоволення. Ураховуючи, що ОСОБА_6 вважав, що обовязки за договором виконує належним чином, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Представники відповідача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, вказавши, що відповідачем не допущено систематичних порушень договору оренду землі, передбачених статтями 32 Закону України «Про оренду землі» та статтею 141 Земельного кодексу України, навпаки відповідач поліпшував умови договору, збільшивши орендну плату з 1,5 % до 3%, а потім і до 4 %, що міг і не здійснювати, оскільки Указ Президента України від 19 серпня 2008 року №725/2008 має рекомендаційний характер, не був підставою для автоматичного перегляду відповідачем розміру орендної плати, його було видано після укладення договору оренди, а розмір та умови оплати, указані у договорі не суперечили чинному та час укладення договору законодавству. Орендна плата відповідачем обчислювалась у 2014 році позивачу у розмірі 4% від проіндексованої нормативної грошової оцінки землі і склала 2459,82 грн., була виплачена позивачу у повному обсязі. Посилання позивача на положення пунктів 288.1, 288.4, 288.5, 288.5.1, 288.5.2 Податкового кодексу вважали необґрунтованими, оскільки ці норми не регулюють відносини у сфері використання земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у приватній власності громадян. Заперечення представників позивача справжності підпису на платіжній відомості вважали такими, що не стосуються предмету та підстав позову (а.с. 48-50).

Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів.

Судом установлено, що позивачу ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І СМ № 006829, виданого 27 березня 2002 року, належить земельна ділянка, розташована на території Люджанської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,14 га, у тому числі 3,43 га - ріллі, 0,71 га - кормових угідь (а.с.7).

Сторонами у справі 01 травня 2007 року укладено договір оренди землі, відповідно до умов пунктів 1, 2, 8 якого ОСОБА_2 надає, а фермерське господарство «Білий Яр» приймає у строкове платне користування земельну ділянку для сільськогосподарського використання площею 3,4313 га ріллі, яка знаходиться на території Люджанської сільської ради на строк 15 років. Указаний договір зареєстровано у Тростянецькому районному реєстраційному відділенні Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» при Державному комітеті України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 07.05.2007 року №34. Сторонами складено та підписано акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та акт приймання-передачі земельної ділянки, що передається в оренду (а.с.8-9).

Відповідно до статей 13, 14, 21, 22, 23 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Підстави припинення права користування земельною ділянкою передбачені статтею 141 Земельного кодексу України, зокрема, відповідно до пункту "д" частини 1 цієї статті, такою підставою є систематична несплата орендної плати.

Відповідно до пункту 38 Договору оренди землі від 01.05.2007 року дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін, рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обовязків передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом.

Вирішуючи вимогу позивача про розірвання спірного договору оренди через суттєве невиконання на її думку відповідачем умов пунктів 9,10 та 13 спірного договору, суд виходить з такого.

Відповідно до пунктів 9, 10 договору оренди землі від 01.05.2007 року орендна плата від проіндексованої грошової оцінки земельної ділянки вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 1,5% і становить 492 грн. 78 коп. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації.

Судом на підставі відомостей відділу Держгеокадастру у Тростянецькому районі установлено, що на момент укладення спірного договору нормативна грошова оцінка земельних часток (паїв) з урахуванням коефіцієнтів індексації в межах землекористування колишнього САПТЗТ «Рассвєт» в частині ріллі складала 32851,77 грн., а на 2014 рік - 72347,73 грн.(а.с.22).

Відповідно до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 3 квартал 2014 рік поданого фермерським господарством «Білий Яр» до Тростянецького відділення Охтирської ОДПІ ГУ Міндоходів в Сумській області позивачу під податковим номером НОМЕР_1 відповідачем нараховано 2893,91 грн. доходу, з якого податок на доходи фізичної особи у розмірі 15 % склав 434,09 грн. (а.с.23). Сума нарахованого позивачу 2893, 91 грн. доходу обчислена виходячи із 4% від нормативної грошової оцінки земельних часток (паїв) з урахуванням коефіцієнтів індексаціїна 2014 рік - 72347,73 грн. Після зменшення на суму податку належна до виплати сума складає 2459,82 грн. Таким чином, нарахування відповідачем доходу у виді орендної плати позивачу здійснено у розмірі більшому, ніж передбачено у пункті 9 спірного договору оренди, тобто у розмірі не 1,5% (1085,22 грн.), а в розмірі 4 % від проіндексованої грошової оцінки земельної ділянки (2893,91 грн.).

Представником позивача ОСОБА_3, яка є донькою позивача, у судовому засіданні визнано ту обставину, що нею отримано за її матір позивача у цій справі орендну плату за 2014 рік за спірним договором оренди. При цьому представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні 13 листопада 2015 року стверджувала, що нею отримано за матір близько 2460 грн. орендної плати за 2014 рік, але в наступному засіданні ОСОБА_3 змінила свою позицію, вказавши, що суму орендної плати нею за матір не було отримано одним платежом, отримувалась орендна плата частинами, а розмір виданої орендної плати вона не памятає, за отриману орендну плату вона ставила свій підпис замість матері, видачу орендної плати їй здійснювала ОСОБА_9, яка є матірю голови фермерського господарства «Білий Яр» ОСОБА_6 Ураховуючи непослідовність в позиції представника позивача ОСОБА_3, суд оцінює її пояснення в цілому критично. Обставинами, які ОСОБА_3 визнавала послідовно протягом усього судового розгляду, є факт отримання нею за позивача певного розміру орендної плати за спірним договором за 2014 рік, та факт виплати її відповідачем до кінця 2014 року. Представник позивача ОСОБА_3 вказала, що вважає, що позивачу відповідачем недоплачено 300 грн. орендної плати за 2014 рік. При цьому остання такий розмір недоплати не обґрунтувала посиланням на умови спірного договору, а вказала, що оскільки інше фермерське господарство орендодавцям виплатило за минулий рік орендну плату на 300 грн. більше, ніж виплатило фермерське господарство «Білий Яр», тому ОСОБА_3 вважала, що відповідач саме з цих мотивів має позивачу доплатити 300 грн.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_9 суду показала, що займається видачею орендної плати орендодавцям у фермерському господарстві «Білий Яр», головою якого є її син ОСОБА_6. Орендна плата нараховувалась за 2014 рік всім орендодавцям у грошовій формі, хто з орендодавців бажав отримати за нараховані як орендна плата кошти зерно чи інші культури, могли на місці придбати необхідну кількість. За оренду земельної ділянки належної ОСОБА_2 орендну плату отримала її донька ОСОБА_3.

Оцінюючи установлені судом обставини виконання відповідачем спірного договору суд виходить з того, що розмір орендної плати встановлюється саме в договорі оренди, який є єдиною підставою для нарахування орендної плати, а жодної іншої форми встановлення розміру орендної плати за землю, що належить на праві приватної власності фізичній особі, ніж договір оренди, законодавством не передбачено.

Доводи позивача та її представників щодо недоплати позивачу орендної плати відповідачем за 2014 рік жодним чином не обґрунтовані, не ґрунтуються на положеннях спірного договору та норм законодавства.

За змістом статті 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди (постанова Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 146 цс12).

Договір між сторонами укладено 01 травня 2007 року у період дії Указу Президента України від 2 лютого 2002 року №92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», яким був встановлений мінімальний розмір орендної плати у 1,5%, визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки.

Указом Президента України від 19 серпня 2008 року №725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» встановлено розмір орендної плати не менше 3% визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки В зазначеному Указі відсутнє посилання про те, що його дія розповсюджується на договори, укладені до набрання ним чинності, а тому розмір орендної плати, визначений у договорі оренди, укладеному до набрання чинності цим Указом можна змінити лише за взаємною згодою сторін договору.

Необґрунтованими є твердження позивача та її представників про невиконання відповідачем пункту 10 спірного договору, оскільки з досліджених судом доказів установлено, що орендна плата позивачу відповідачем обчислювалась за 2014 рік виходячи з нормативної грошової оцінки землі з урахуванням коефіцієнтів індексації на підставі відомостей відділу Держгеокадастру у Тростянецькому районі Сумської області. Відповідний розрахунок орендної плати за 2014 рік з урахуванням коефіцієнту індексації було надано відповідачем позивачу у червні 2015 року на її звернення, який був отриманий позивачем 03.06.2015 року (а.с.22, 23, 33, 34). Позивачем та її представника всупереч вимог статей 10 та 60 ЦПК України не доведено належними та допустимими доказами неврахування відповідачем саме при обчисленні орендної плати коефіцієнтів індексації.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами систематичної несплати відповідачем орендної плати у розмірі, визначеному у пункті 9 та 10 спірного договору, що, у свою чергу, виключає його розірвання.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові судової палати з розгляду цивільних справ Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 146 цс12 , яка відповідно до статті 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд не вбачає підстав відступити від указаної правової позиції Верховного Суду України.

Посилання позивача та її представників на положення пунктів 288.1, 288.4, 288.5, 288.5.1, 288.5.2 Податкового кодексу (далі - ПК) в обґрунтування недоплати на їх думку позивачу відповідачем орендної плати за 2014 рік в межах до 12 % відсотків від нормативної грошової оцінки землі та наявності обовязку відповідача щорічно переглядати розмір орендної плати відповідно до розмірів, визначених у вказаних нормах ПК, суд вважає помилковими і не бере до уваги, оскільки указані норми не регулюють спірні правовідносини. До такого висновку суд дійшов з огляду на те, що ПК відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Аналіз указаних вище норм та статей 288.1, 288.4, 288.5, 288.5.1, 288.5.2 ПК дає підстави для висновку, що положеннями ПК України регламентуються відносини щодо справляння орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній та комунальній власності.

Відносини щодо справляння орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у приватній формі власності, регулюються нормами Цивільного, Земельного кодексів, а також положеннями Закону України „Про оренду землі". Розмір, строки і особливості внесення орендної плати за землю, яка перебуває у приватній формі власності, встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Ураховуючи викладене, лише розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, яка є регульованою, має переглядатись у разі законодавчої зміни її граничного розміру. Натомість така вимога не стосується правовідносин з оренди земель приватної власності, розмір якої відповідно до частини 1 статті 23 Закону України «Про оренду землі» переглядається за згодою сторін.

Оцінюючи доводи позивача та її представників в частині невиконання на їх думку відповідачем пункту 13 спірного договору суд виходить з таких мотивів.

Так, пунктом 13 укладеного сторонами у цій справі договору оренди землі від 01.05.2007 року передбачено, що розмір орендної плати переглядається у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами, в інших випадках, передбачених законом.

Аналізуючи зміст указаного пункту суд дійшов висновку, що умови договору не зобов'язують сторони вносити зміни до договору щорічно, більше того, виходячи із юридичної рівності субєктів цивільних відносин, визначеної у статті 1 ЦК України, такий обовязок не покладено виключно на відповідача. Указаний пункт договору лише визначає умови перегляду сторонами розміру орендної плати за наведених у договорі умов. При цьому зміна розміру орендної плати здійснюється шляхом внесення змін до договору, що здійснюється за взаємною згодою сторін (п.36 Договору).

Проте, доказів ініціювання позивачем внесення змін до договору в частині збільшення розміру орендної плати позивачем до суду надано не було. Доказів звернення з такими вимогами до суду позивачем також не надано.

За відсутності відповідних змін до договору оренди землі від 01.05.2007 рік щодо розміру орендної плати, відповідач повинен сплатити позивачу за 2014 рік орендну плату у визначеному у пункті 9 договору розмірі, що становить 1,5% від проіндексованої грошової оцінки земельної ділянки (за відрахуванням 15% податку з доходів фізичних осіб).

Заперечення представником позивача ОСОБА_3 належності їй підпису про одержання коштів, указаного у рядку 8 платіжної відомості на видачу коштів за оренду земельних паїв за 2014 рік (а.с.21) не спростовує факту виплати відповідачем орендної плати за спірним договором за 2014 рік, що у свою чергу не заперечувалось у судовому засіданні і самою ОСОБА_3, а посилання представників позивача на відсутність документального підтвердження відповідачем видачі орендної плати позивачу однією сумою в розмірі 2459,82 грн. не є підставою для розірвання договору оренди, тим більше, що такий розмір орендної плати спірним договором не передбачено.

Інші доводи представників позивача виходять за межі підстав позову, зазначених у позовній заяві, а тому не заслуговують на увагу суду.

Вирішуючи питання про наявність підстав для розірвання договору оренди землі, суд також враховує специфіку земельної ділянки як обєкта цивільних прав, а тому договірний характер правовідносин користування землею для ведення товарного сільськогосподарського виробництва має такі важливі їх риси як прогнозованість і сталість.

Таким чином, за наведених у позовній заяві позивачем підстав позову судом не установлено передумов для розірвання договору оренди, які передбачені договором, статтею 32 Закону України «Про орендну» та статтею 142 Земельного кодексу України, зокрема не установлено істотного порушення відповідачем умов спірного договору оренди, у тому числі не установлено систематичної несплати відповідачем позивачу орендної плати, тобто два і більше разів без поважних на те причин.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов необґрунтований, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 209, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до фермерського господарства "Білий Яр" про розірвання договору оренди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.В.Щербаченко