Справа № 464/2126/15-ц
пр.№ 2/464/819/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.04.2015 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Чорна С.З.

при секретарі Дзюба І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом кредитної спілки «Львівська» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 2013-1595 від 18.12.2013р. в розмірі 4 904,78 грн. та судові витрати в сумі 243,60 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно кредитного договору № 2013-1595 від 18.12.2013р. відповідач отримав у позивача кредит в сумі 2 000,00 грн. строком до 18.12.2014р. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 64 % річних. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, не повернув отримані кошти та не сплатив обумовлену плату за користування кредитом, після закінчення строку договору кредит не повернув. В зв'язку із чим просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати.

Представник позивача подав до суду заяву в якій позов підтримав в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча згідно ст.76 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому, згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

У зв'язку з неявкою сторін та з врахуванням поданої позивачем заяви фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України.

З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.12.2013р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 2013-1595, згідно якого відповідачу було надано кредит в розмірі 2 000,00 грн. строком до 18.12.2014р.), сплачуючи за користування кредитом проценти річні у розмірі 64 % та зобов'язавшись здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку. Позивач прийнятті на себе зобов'язання по кредитному договорі виконав у повному обсязі, надавши визначені кредитним договором кошти.

Відповідно до вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно п.п.3.2.2 кредитного договору позичальник зобов'язаний використати кредит за цільовим призначенням, погашати кредит та сплачувати проценти. Надавати кредитодавцю всі необхідні документи для перевірки цільового використання кредиту. У разі відмови від зміни процентної ставки кредитодавцем - повідомити кредитодавця про свою незгоду з новою процентною ставкою, погасити повну заборгованість за кредитом не пізніше десяти банківських днів з дня отримання повідомлення про такі зміни та сплатити кредитодавцю проценти відповідно до ставки, яка була попередньо погоджена сторонами, за час фактичного користування кредитом. Відсутність повідомлення про заперечення позичальника на зміну процентної ставки вважається його згодою зі зміненою процентною ставкою.

Як встановлено судом, відповідач умов кредитного договору не виконав, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, встановлених кредитним договором.

З представленого розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 20.03.2015р. загальна сума боргу за кредитним договором становить 4 036,45 грн., з яких: 1 971,04 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 1 148,96 грн. - заборгованість по оплаті відсотків за користування кредитом; 916,45 грн. - заборгованість по додаткових відсотках.

Таким чином загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору становить 4 036,45 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3 відсотків річних у зв'язку з порушенням договірних зобов'язань, які підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, з врахуванням даних поданого позивачем розрахунку, сума 3% річних за період з 23.07.2014р. по 20.03.2015р. становить 38,88 грн., яка отримана в результаті розрахунку за формулою: 1 971,04 (борг по кредиту) х 3% / 365 (дні у році) х 240 (днів прострочення зобов'язань) = 38,88 грн., та котра підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

Не підлягає задоволенню вимога про зобов'язання відповідача відшкодувати позивачу матеріальні збитки у вигляді упущеної вигоди з огляду на наступне.

Позивачем в обгрунтування даної вимоги посилається на те, що всі кошти, які кредитна спілка надає в кредит, є особистими заощадженнями її членів, а тому, через несвоєчасне повернення кредиту боржником, члени кредитної спілки не одержали заощаджень, оскільки суму боргу можна було надати в кредит іншим членам кредитної спілки.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

Згідно із ст.ст. 57, 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктом 2 ч.2 ст.22 ЦК України визначено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом положень ст.623 ЦК України, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) повинні враховуватись заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Ця норма зобов`язує кредитора своєчасно отримувати докази щодо здійснення конкретних заходів для забезпечення отримання доходів. Такий має довести, що саме з часу закінчення строку договору вживав заходів для отримання доходів, планував доходи, все робив для їх отримання, та неодмінно мав би дохід, якби договір позики був виконаним.

Аналізуючи позовну вимогу про відшкодування упущеної вигоди в призмі норм ст.22 та ч.4 ст.623 ЦК України, суд відзначає, що пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів у вигляді упущеної вигоди покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були би ним отримані у разі належного виконання договірних зобов'язань.

З врахуванням вищевикладеного, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальних збитків у вигляді упущеної вигоди, яку останній міг отримати, оскільки позивачем при визначенні реальності неодержаних доходів не наведено доказів вжиття ним заходів, для їх одержання, а також документально підтверджуючих відомостей про планові доходи кредитної спілки.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.

З огляду на те, що відповідач прострочив погашення поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків, не повернув отриманий кредит, не виконавши взятих за договором зобов'язань, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягнення заборгованість за кредитним договором № 2013-1595 від 18.12.2013р. в розмірі 4 036,45 грн. та 38,88 грн. 3 % річних за період прострочення виконання зобов'язань, що загалом складає 4075,33 грн.

Також, відповідно до положень ст.88 ЦПК України, з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати в розмірі 243,60 грн.

На підставі ст.ст.22, 526, 527, 530, 610, 611, 623, 625, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України та керуючись ст.ст.1, 10, 60, 88, 197, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1) на користь кредитної спілки «Львівська» () - 4 075 гривень 33 коп. заборгованості за кредитним договором № 2013-1595 від 18.12.2013р. та 243 гривні 60 коп. понесених судових витрат.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії вказаного рішення.

Апеляційна скарга може бути подана позивачем до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: