Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.03.2015 Справа №607/11207/14-ц

Тернопільський міськрайонний суду Тернопільської області в складі

головуючого судді Процько Я.В.,

при секретарях Костиник О.П. та Зубко О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах неповнолітніх і дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа - служба у справах неповнолітніх і дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4, посилаючись на те, що відповідач зловживає алкоголем, влаштовує скандали, не приймає участі у вихованні сина та не надає йому матеріальної допомоги.

У судовому засіданні позивачка вказані вимоги підтримали з мотивів, викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив і вказав, що усі наведені позивачкою доводи є необґрунтованими.

Представник служби у справах неповнолітніх і дітей Тернопільської міської ради у судовому засіданні зазначила, що не вбачає підстав для задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.

Позивачка та відповідач є батьками ОСОБА_4., ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується фотокопією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, актовий запис № 1024 від 16 травня 2013 року.

Дитина проживає з матірю за адресою: АДРЕСА_1. Це підтверджується актом обстеження житлових умов заявника - ОСОБА_1, від 21 березня 2014 року, виданих за підписом директора ДП «Люкс - Житло» ПП «Люкс».

Частиною 4 ст. 19 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

А частиною 5 цієї ж статті встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Тернопільської міської ради, що є додатком до рішення виконавчого комітету від 19 листопада 2014 року № 1141, опікунська рада органу опіки та піклування вважає, що підстав для позбавлення батьківських прав відповідача стосовно малолітнього ОСОБА_4. недостатньо. Також, відповідно до витягу з протоколу засідання опікунської ради № 18 від 23 січня 2015 року опікунська рада при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради вирішила, що підстав для перегляду вказаного висновку немає.

В силу ч. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У пунктах 15 та 16 постанови № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року Пленуму Верховного Суду України роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками.

Позивачка не довела наявності жодної із вказаних обставин, а тому немає підстав стверджувати про ухилення відповідачем від виконання батьківських обов'язків по відношенню до ОСОБА_4. Таким чином судом не встановлено винної поведінки ОСОБА_3 та свідомого нехтування своїми батьківським обов'язками.

Надані ОСОБА_1 листи - відповіді з органів внутрішніх справ та заява від мешканців будинку по АДРЕСА_1, свідчать лише про наявність у неї неприязних стосунків з відповідачем, однак жодним чином не характеризують його відношення до сини, а тому не можуть слугувати підставою для позбавлення батьківських прав.

Керуючись ст. 164-166 Сімейного кодексу України, ст. 10, 60, 209, 210, 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах неповнолітніх і дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

На винесене рішення може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом 10 діб.

Головуючий суддяЯ. В. Процько