Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №242/3260/14
Справа № 22-ц/778/1186/15 Головуючий у 1-й інстанції: Черков В.Г.
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Кочеткової І.В.,

При секретарі: Буримі В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 06 листопада 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про пропорційне стягнення заборгованості за кредитними договорами.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалось на те, що 6 березня 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» (далі - ВАТ «Кредитпромбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» (згідно з договором про передачу активів та кредитних зобов'язань від 20 травня 2013 року), та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір №29.3ДС/069/К03/2008-С, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 790 000 грн. на строк до 5 березня 2023 року, а ОСОБА_2 зобов'язався на умовах, визначених цим кредитним договором, повернути кредит і сплатити 15,3% річних. 2 жовтня 2008 року сторони уклали додатковий договір №1 про збільшення відсоткової ставки з 2 жовтня 2008 року до 17,5% річних. 2 листопада 2010 року сторони уклали додатковий договір №4, за яким ПАТ «Кредитпромбанк» надав ОСОБА_2 кредитні кошти (транш) у розмірі 66 000 грн. зі строком повернення не пізніше 1 листопада 2013 року зі сплатою 20% річних.

6 березня 2008 року і 2 листопада 2010 року з метою забезпечення виконання названих договорів між ВАТ Кредитпромбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були укладені договори поруки, згідно з умовами яких поручителі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кожний окремо зобов'язалися відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань ОСОБА_2 за основними договорами як солідарні боржники.

Посилаючись на те, що позичальник зобов'язання за вказаними кредитними договорами не виконав, у зв'язку з чим станом на 21 липня 2014 року утворилась заборгованість:

· за договором від 6 березня 2008 року у розмірі 710 377, 47 грн., з яких: 552 999,94 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 157 377, 53 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом;

· за договором від 2 листопада 2010 року у розмірі 9 826, 84 грн., із яких: 7 723,01 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2 103 грн. - заборгованість за відсотками,

ПАТ «Дельта Банк» на підставі ст. ст. 526, 530, 536, 1049, 1050 ЦК України просило стягнути з відповідачів на його користь 720 204,31 грн. заборгованості за кредитними договорами і судові витрати.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 06 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В засідання апеляційного суду відповідачі повторно не з'явилися. Відповідно до Указу Президента України від 14 листопада 2014 року №875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, з 27 листопада 2014 року припинено приймання поштових відправлень на територію м. Донецька. Наявні у справі засоби телефонного зв'язку відповідачів на теперішній час за даними телефонного оператора не обслуговуються. Інформація про час і місце розгляду справи була розташована на офіційному сайті апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення скасуванню, а позов - частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі проживають на території проведення антитерористичної операції, а тому ПАТ «Дельта Банк» не має права нараховувати пеню та штрафи за порушення умов кредитного договору. На думку суду першої інстанції, Банком не надано належних доказів на підтвердження розміру заборгованості.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вимоги про стягнення пені і штрафу Банком не заявлялися, а розмір заборгованості підтверджується відповідними письмовими доказами, яким суд першої інстанції належної оцінки не надав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 6 березня 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» (згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги від 26 червня 2013 року), та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір №29.3ДС/069/К03/2008-С зі змінами від 2 жовтня 2008 року і додатковий договір до нього №2 від 2 листопада 2010 року , відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 790 000 грн. зі сплатою 15,3 % річних, а з 2 жовтня 2008 року - 17,5% річних за весь час фактичного користування кредитом строком до 5 березня 2023 року на придбання нерухомості, і другий транш на суму 66 000 грн. зі сплатою 20% річних строком до 1 листопада 2013 року. За умовами обох договорів погашення кредиту має відбуватися шляхом внесення щомісячних платежів відповідно до графіку погашення кредиту (а.с.6-31).

З метою забезпечення виконання названих договорів між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3, ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4 6 березня 2008 року і 2 листопада 2010 року були укладені договори поруки, згідно з умовами яких поручителі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зобов'язалися відповідати перед Банком за виконання зобов'язань ОСОБА_2 за основним договором і договором від 2 листопада 2010 року( а.с.32-46).

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі і на умовах, визначених договором, до останнього перейшло право вимоги за вказаними кредитними договорами і договорами поруки (а.с.59-70).

Пред'являючи позов, ПАТ «Дельта Банк» посилалось на те, що у результаті порушення умов кредитного договору за ОСОБА_2 утворилася заборгованість, яку він не погасив.

На підтвердження розміру заборгованості Банк надав відповідні довідки, скріплені печаткою і підписом посадової особи Банку, які відповідають вимогам ст.ст.57-59 , 64 ЦПК України, і які містять інформацію про розмір загальної заборгованості за кредитом, її складові, в тому числі і розмір простроченої заборгованості.

Частиною першою ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

За змістом ст.ст.1054, 1050 ч.2, 554 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до договору або закону.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

З матеріалів справи убачається, що термін погашення кредиту за основним договором до 5 березня 2023 року, а за додатковим договором - до 20 травня 2013 року.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.3 кредитного договору повернення кредиту здійснюється позичальником щомісяця частинами в розмірі 4 388,89 грн. шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку позичальника (його поручителів) на позичковий рахунок або шляхом внесення готівки до каси банку для зарахування її на позичковий рахунок.

Відповідно до п. 4.2, 7.2 кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісії, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або його поручителями умов цього договору, а позичальник зобов'язаний протягом 15 календарних днів з дати надіслання банком відповідної вимоги повернути суми заборгованості за кредитом, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за цим договором.

Із довідок від 21.07.2014 року вбачається, що за основним кредитним договором від 6 березня 2008 року заборгованість станом на 21 липня 2014 року становить 710 377,47 грн., із яких 552 999, 94 грн. - за тілом кредиту ( в тому числі прострочена заборгованість 57 206, 88 грн.), 157 377, 53 грн. - за відсотками (в тому числі прострочена заборгованість - 152 074 грн.) (а.с.47); за додатковим договором від 2 листопада 2010 року заборгованість станом на 21 липня 2014 року становить 9 826, 84 грн., із яких тіло кредиту - 7 723,01 грн.; відсотки 2 103,83 грн. (а.с.48).

Зважаючи на те, що позичальник порушив графік погашення кредиту за основним і додатковим договорами, має прострочену заборгованість за договором від 6 березня 2008 року - понад 13 місяців, за додатковим договором - понад один рік, позивач обгрунтовано у відповідності з ч.2 ст.1050 ЦК України і умов кредитного договору пред'явив вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту за першим договором і залишку неповернутого кредиту за додатковим договором, строк виконання якого настав 1 листопада 2013 року.

Вимоги про стягнення з боржника і поручителів штрафних санкцій (пені та неустойки) за порушення умов договору Банком не пред'являлися.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог і пред'явлення Банком вимоги всупереч Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не відповідають фактичним обставинам справи і вимога діючого законодавства.

Підстав, які б звільнили позичальника ОСОБА_2 від обов'язку належного виконання умов кредитного договору і слугували підставою для відмови Банку у позові про стягнення з нього заборгованості, по справі не вбачається. А тому в зазначеній частині вимоги Банку являються обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи вимоги Банку про солідарне стягнення заборгованості з поручителів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 колегія суддів вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (частина перша статті 628 ЦК України).

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Закон пов'язує припинення договору поруки із сукупністю двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

За положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Правова позиція щодо строку припинення поруки висловлена Верховним Судом України в постанові від 29 січня 2014 року № 6-155 цс 14.

Із матеріалів справи вбачається, що між Банком і позичальником був укладений додатковий договір №1 від 2 жовтня 2008 року до кредитного договору №29.3 ДС/069/К03/2008-С, за умовами яких збільшено розмір відсоткової ставки з 15,3% до 17,5%.

На підставі цього договору зміни до договорів поруки, які укладені з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не вносилися.

Пунктом 2.6 договорів поруки передбачено, що усі зміни та доповнення до кредитного договору Банк та позичальник оформлюють без погодження з поручителями за винятком випадків збільшення обсягу відповідальності поручителя.

У матеріалах справи відсутні докази того, що зазначені зміни були погоджені з поручителями.

Аналіз фактичних обставин свідчить про те, що сторони кредитного договору, укладаючи додатковий договір №1 від 2 жовтня 2008 року, внесли зміни про підвищення відсоткової ставки за кредитом, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителів, проте останні своєї згоди на це не надавали, а тому їх порука за кредитним договором № 29.3 ДС /069/К03/2008-С в силу ч.1 ст.559 ЦК України припинилася. За додатковим договором №4 від 2 листопада 2010 року строк виконання основного зобов'язання настав 1 листопада 2013 року, проте відповідну вимогу до боржника і поручителів Банк пред'явив тільки у жовтні 2014 року, пропустивши встановлений ч.4 ст.559 ЦК України, а отже і за цим договором порука відповідачів також вважається припиненою.

За таких обставин вимоги Банку про солідарне стягнення з поручителів заборгованості за вказаними кредитними договорами не підлягають задоволенню у зв'язку із припиненням поруки.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне відмовлені у позові в частині стягнення на предмет іпотеки не заслуговують на увагу, оскільки з такими вимогами позивач до суду в порядку, передбаченому ст.119 ЦПК України не звертався, судом у цій справі такі вимоги не розглядалися і судове рішення за ними не ухвалювалося.

На підставі ст.88 ч.5 ЦПК України на користь Банку з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у суді першої і апеляційної інстанції на загальну суму 5 481 грн. ( 3 654 грн.+ 1 827 грн.)

Керуючись ст. ст. 307,309,313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 06 листопада 2014 року по цій справі скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «Дельта Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість:

· за кредитним договором № 29.3ДС/069/К03/200 від 06 березня 2008 року, розмір якої станом на 21 липня 2014 року становить 710 377,47 грн. (сімсот десять тисяч триста сімдесят сім гривень 47 коп.), із яких : за кредитом - 552 999,94 грн., по процентам за користування кредитом - 157 377,53 грн.;

· за додатковою угодою №4 від 2 листопада 2010 року - визначену станом на 21 липня 2014 року заборгованість у сумі 9 826,84 грн. (дев'ять тисяч вісімсот двадцять шість гривень 84 коп.) , із яких : за кредитом 7 723,01 грн., за відсотками 2 103,83 грн.

·

Стягнути з ОСОБА_2, на користь ПАТ «Дельта Банк» 5 481 грн. (п'ять тисяч чотириста вісімдесят одну гривню) компенсацію судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: