Провадження № 2/522/4079/15
Справа № 2-5810/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 11.06.2009 року звернувся до суду з позовом, уточнивши позовні вимоги письмовою заявою від 02.09.2015 року, якими просить стягнути з ОСОБА_2 майнову шкоду (збитки) за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, у розмірі 32 222 (тридцять дві тисячі двісті двадцять дві гривень) грн. 42 коп..

В обґрунтування позову зазначив, що 04.06.2008 року позивач виконував обовязки для Громадської організації "Соціал - християнський рух за права трудящих м. Одеси та Одеської області" та відповідач перешкоджав організації зборів та застосував до позивача фізичне насильство, заподіявши останньому тілесні ушкодження. За цим фактом 25.11.2008 року СВ Шевченківського ВП Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області порушена кримінальна справа №, у якій позивач був визнаний потерпілим. Позивач вважає, що унаслідок неправомірних дій відповідача йому була завдана майнова шкода, повязана зі зменшенням працездатності та викликана ушкодженням здоровя. Позивач перебував на лікуванні, яке включало медичні заходи та процедури для часткової реабілітації, для поновлення свого особистого немайнового права на життя позивачем здійснювались витрати на медикаменти, лікарські засоби та матеріали медичного призначення для лікування здоровя. У звязку з чим, просить суд стягнути з відповідача майнову шкоду, завдану йому внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та повязану з ушкодженням здоровя, розмір якої оцінив на суму 32 222, 42 гривень.

Позивач у судове засідання 26.11.2015 року зявився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, при цьому посилався на ст.. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Загальної декларацію прав людини, ст..3,9 Конституції України, ст..10,22, ч.1 ст. 1166, 1195 та 1208 ЦК України, п.2, 19 постанови пленуму ВСУ від 27.03.1992 року №6, ст..55, 127, 128 КПК України. У минулих судових засіданнях пояснив, що 04.06.2008 року відповідач напав на нього на лестнічій площадці та наніс десятки ударів, зіткнув його зі сходів, унаслідок чого позивач отримав серйозні тілесні ушкодження. Зазначив, що досі не може піднімати праву руку, так як була пошкоджена ключиця. На місце події прибула швидка, яка зафіксувала закриту черепно-мозкову травму, однак він до лікарні не поїхав, залишився на місці події чекати міліцію. Міліція на виклик не прибула. У 2008 році за його скаргами було порушено кримінальну справу у відношенні ОСОБА_2, однак міліція ніяких дій не здійснює щодо виклику свідків (бригади швидкої допомоги) не приймались. Вказував на бездіяльність міліції, вважає що не обєктивно здійснювалось розслідування за цим кримінальним правопорушенням, оскільки справу періодично закривають, а після його скарг та перевірок знову продовжують досудове слідство. До теперішнього часу кримінальну справу не розглянуто. У рамках кримінальної справи було проведено декілька експертиз, згідно яких, тілесні ушкодження за своїм характером могли виникнути в указані строки події та при вказаних обставинах. Висловив, що копії чеків за 2008 рік були надані разом з додатками до даного позову ще в 2009 році, однак їх немає у справі, заново їх надавати відмовився та відзначив, що буде надавати пояснення лише за наявними у матеріалах справи доказів. Пояснив, що звертався до нейрохірурга, який сказав, що необхідно робити МРТ головного мозку, також 05.06.2008 році був на прийомі у травматолога, який направляв його на операцію стосовно ключиці, пошкодженої відповідачем, однак позивач відмовився від лікування за відсутністю коштів. Розмір шкоди обґрунтовує наданими до суду чеками, квитанціями та розрахунком-фактурою загальної вартості медичних препаратів, які необхідні були на лікування. Пояснив, що частина чеків знаходить в Одеській обласній раді, оскільки звертався до них за матеріальною допомогою.

Згідно розрахунку ним були понесені наступні витрати: 560, 79 грн. (а.с.27) витрати на коригувальний корсет за рекомендаціями лікаря, 744, 53 грн. та 146, 15 грн. (за поясненнями позивача чеки на ці суми були передані до обласної ради) це витрати на медичні препарати; 10 грн. це вартість електрокардіограми; 127, 55 грн. витрати на ліки; 30 грн. витрати на ехокардіографію (чек переданий обласній раді); 98, 02 грн. лікарські препарати (для підтримання зору); 15 грн.- витрати на фізичні процедури; 400 грн. витрати на магнітно-резонансну терапія; 460 грн. витрати на ліки за рекомендаціями ортопеда; 6, 20 грн. та 211, 51грн. це витрати на мазі та ліки за рекомендаціями лікарів; 35, 55 грн. витрати на ліки за рекомендаціями кардіолога; 185, 00 грн. вартість лінз та оправи для окулярів; було обстеження головного мозку, за висновком якого вказано, що змінився кровообмін; 4, 50 грн. витрати на перевязку; 11,50 грн. та 6,2 грн. витрати на мазі; 35, 00 витрати на функціональну діагностику; 26 600, 00 грн. витрати на електрокардіостимулятор; за поясненнями позивача, у нього була зупинка серця, однак даний медичний прилад він не купив за відсутністю грошей; 300 грн. - витрати за обстеження головного мозку, на яке був направлений 05.03.2010 року з поліклініки; 5 грн. електрокардіограма; 34, 00 грн. на ліки (неуробекс та фармасепт); 20 грн. та 20 грн. це благодійні внески; 1820, 70 грн. це витрати за направленням лікаря та чек переданий до облради; витрати на суми 100 грн, 25грн, 30 грн, 5 грн. це благодійні внески у лікарнях; 58,82 грн. витрати на проїзд Дніпропетровську на огляд в інституті медико-соціальних проблем інвалідності; 7,40 грн. витрати на ліки в Дніпропетровську; 10 грн. та 10 грн. це благодійні внески. Ці кошти на загальну суму 32 222, 42 грн. він витратив на лікування. На запитання представника відповідача та суду надав відповіді, що не має групи інвалідності, так як не бажає цього, хоча і є рекомендації лікарів. Заперечував проти того, щоб ОСОБА_3 представляла інтереси відповідача, зазначаючи, що вона є жінкою відповідача та свідком по кримінальній справі, яка не може представляти інтереси відповідача. Також, в останньому судовому засіданні просив стягнути на його користь майнову шкоду з урахуванням індексації.

Представник відповідача - ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 30.10.2015 року) у судове засідання 26.11.2105 року зявилась, позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала та просила відмовити у повному обсязі. У минулих судових засіданнях додатково пояснила, що знає позивача приблизно 30 років, на момент події він разом з матірю мешкав у квартирі № 30 в тому ж будинку, що і відповідач. Ні вона, ні її чоловік (відповідач по справі) ніколи не приймали участі в його партії. Зазначила, що уперше він прийшов до них в 1993 році, коли вони придбали компютер та принтер, просив зробити роздруківки його паперів, оскільки у громадській організації відсутні кошти на це, однак йому було відмовлено. 04.06.2008 по дорозі додому, вона зустріла матір позивача, яка сказала, що ОСОБА_2 побив її сина, у свою чергу представник відповідача бачила як ОСОБА_1 ходив по стоянці в той день та намагався вивезти свій автомобіль зі стоянки. Пояснила, що з позивачем ніхто не підтримує спілкування, він постійно запрошує усіх до партії. Того дня, її чоловік відповів позивачу через двері, що не мають потреб у пропонуємих позивачем послугах Укртелекома, однак ОСОБА_1 перешкоджав закрити вхідні двері, тому її чоловік ОСОБА_2 його тричі попросив, а потім відсунув його ногу, зачинивши двері. Представник позивача знає, що в 1999 році позивача били та після чого у нього дійсно є проблеми зі здоровям, однак ні вона, ні її чоловік не мають відношення до них. Зазначила, що мешкає в одній парадній з матірю позивача та досить часто бачить, як ОСОБА_1 носить сумки та мішки з базару. Під час розгляду кримінальної справи позивач надав медичну картку за 1986 рік, у нього був вивих правої ключиці, однак це не перелом, та дані ушкодження нанесені не встановленою особою. У виписці-епікризі від 22.04.2010 року (а.с.23) зазначено про застарілі пошкодження правої ключично- акроміальної зв'язки, про наявність застарілих множинних переломів ребер, однак у матеріалах кримінальної справи відсутні докази щодо пошкодження в 2008 році ребер. Відзначила, що лікарняний, якщо його не закрито лікарем, не може бути належним доказом по справі. Заперечувала проти наданих позивачем чеків, більшість ліків це препарати для підтримки сердцево - судинної системи, кардіологічні та офтальмологічні препарати, однак яке відношення вони мають до лікування побоїв та травм. Крім того усі надані позивачем чеки датуються 2010 роком, однак подія сталася у 2008 році. Наряд міліції прибув на місце події за викликом позивача та допитував відповідача, також дані робітники правоохоронних органів надавали свої пояснення під час розгляду кримінальної справи у суді. Всі пояснення позивача ґрунтуються на матеріалах кримінальної справи, однак в рамках кримінальної справи не було доведено наявності вини відповідача в побитті позивача та завдання йому тілесних ушкоджень. Кримінальна справа відносно ОСОБА_2 неодноразово закривалась та діє презумпція невинуватості. Вважає вимоги позивача необґрунтованими та незаконними, таким що задоволенню не підлягають.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З позовних вимог вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

Застосування цього способу захисту визначається положенням ст. 22 ЦК і проводиться як у договірних зобовязаннях (ст. 611 ЦК), так і в позадоговірних зобовязаннях (гл. 82 ЦК), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків.

За ст. 22 ЦК до збитків належать втрати, яких зазнала особа у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Загальні положення щодо підстав відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ст. 1166 ЦК.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному процесі, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

Ч. 1 та 3 ст. 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

За поясненнями позивача, суду вбачається, що 04.06.2008 року ОСОБА_1 прийшов до квартири відповідача ОСОБА_2 за адресою пров. Ботанічний, 8, м. Одеса, з метою запропонувати послуги «Укртелекома», оскільки жінка відповідача начебто приймала участь в діяльності його партії. Однак, ОСОБА_2 того дня напав на нього на лістнічній площадці підїзду та наніс тілесні ушкодження, зіткнув зі сходів. В той день він відмовився від надання медичної допомоги викликаною швидкою допомогою. За його викликом міліція на місце події не прибула.

25.11.2008 року за його скаргами відділом дізнання Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області відносно ОСОБА_2 порушено кримінальну справу №27, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України (умисні тілесні ушкодження середньої тяжкості) (а.с.2).

Із змісту листа Прокуратури Одеської області від 19.08.2015 року (а.с.170) вбачається, що у провадженні СВ Приморського РВ ОМУ ШГУМВС України в Одеській області перебували матеріали кримінального провадження №0001371 від 11.02.2013 року за фактом спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України. За результатами досудового розслідування 27.01.2015 року слідчим СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення). Вказане рішення 18.08.2015 року прокуратурою області скасовано та матеріали кримінального провадження направлені до прокуратури Приморського району м. Одеси для організації подальшого досудового розслідування. Також повідомлено, що на теперішній час підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст. 340 КК України не встановлено.

Позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом, посилався на спричинення йому майнової шкоди, завданої внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 та нанесені йому серйозних тілесних ушкоджень.

Однак, як вбачається з пояснень осіб, які брали участь у розгляді справи, вирок по кримінальній справі, порушеної 25.11.2008 року, відносно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України (умисні тілесні ушкодження середньої тяжкості) відсутній, до суду ця справа на розгляд не передавалась. Крім того, суд звертає увагу, що 27.01.2015 року дане кримінальне провадження вже закривалось з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 284 КПК України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення), на теперішній час слідство триває.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Тим же пунктом вищезгаданої постанови пленуму встановлено, що при ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зі змісту ч.4 ст.. 61 ЦПК України вбачається, що вирок у кримінальному провадженні є обовязковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992р. №6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, в розумінні положень статей 1166 ЦК України, на які посилається позивач, загальними умовами відповідальності за завдану шкоду є:

- наявність шкоди. За відсутності цього не виникають і самі деліктні зобовязання. Наявність шкоди і її розміри доводить потерпілий;

- протиправність дій того, хто завдав шкоду. За загальним правилом, шкода, заподіяна правомірними діями, відшкодуванню не підлягає, якщо інше не встановлене законом (до таких винятків відноситься, наприклад, відшкодування шкоди, заподіяної в стані крайньої необхідності);

- причинний зв'язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла. Для виникнення деліктних зобовязань необхідний безпосередній причинний зв'язок між цими явищами, тобто протиправні дії повинні породжувати шкідливий результат;

- вина, того, хто завдав шкоду. При цьому закон виходить із презумпції вини того, хто завдав шкоди. Якщо потерпілий довів наявність шкоди, то той, хто завдав її, повинен довести відсутність своєї вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо вона доведе, що шкода завдана не з його вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

З огляду на норми цивільного процесуального законодавства, зокрема, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, також, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, враховуючи, що вирок суду відносно ОСОБА_2 за фактом нанесення ОСОБА_1 04.06.2008 року тілесних ушкоджень не виносився, з урахування міжнародного принципу презумпції невинуватості, суду не вбачається та матеріалами справи не доведено наявності вини у діях відповідача. Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження причинного звязку між протиправними діями відповідача та шкодою, яка виникла.

Посилання позивача, що внаслідок протиправних дій відповідача, у нього був перелом ключиці та черепно-мозкова травма, належним чином матеріалами справи не підтверджуються. З виписки епікриз з історії хвороби від 02.04.2010 року (а.с.23) вбачається про наявність у позивача застарілих пошкоджень правої ключично - акроміальної зв'язки, також відзначено про наявність застарілих множинних переломів ребер, однак причинно наслідкового звязку між цими ушкодженнями та протиправними діями саме ОСОБА_2 достатньо не підтверджено. У копії витягу судово-медичної експертизи (а.с.157) зазначено, що за своїми особливостями та характером ушкодження ОСОБА_1 могли бути утворені в указані ним строки та за вказаних ним обставин, однак ці посилання є припущеннями та не дають можливості встановити наявності вини ОСОБА_2 у завданні таких тілесних ушкоджень та звязку з діями відповідача.

Також, чеки та квитанції, надані позивачем, не дають суду можливості встановити факту придбання цих ліків та медичних препаратів саме позивачем, використання їх на лікування ОСОБА_1 завданих за посиланнями позивача діями ОСОБА_2 травм. За поясненнями самого позивача деякі витрати, вказані у рахунку-фактурі (а.с.27), ним здійснені не були, зокрема це стосується витрат на придбання електрокардіостимулятора (а.с.20), сума якого визначена у розмірі 26 600, 00 грн. також суду не доведено, що усі ліки та медичні препарати, придбані позивачем, були необхідні йому на лікування отриманих травм.

На підставі вищевикладеного, з матеріалів справи не вбачається, та позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження обставин, викладених у позові, та у судових засіданнях не встановлено, що саме внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_1 була спричинена майнова шкода, розмір якої також не підтверджено належним чином.

Посилання позивача на ст.. 19, 56 Конституції України є безпідставними та стосуються обставин справи, оскільки ними визначаються правові основи діяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Враховуючи, що відповідачем по цивільній справі є фізична особа, та спір виник з деліктних зобовязань, не повязаний безпосередньо з діяльністю органів державної влади, суд вважає що застосування цих норм Основного закону України буде недоцільним.

Враховуючи загальні умови відповідальності за завдану шкоду та її відшкодування, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості та безпідставності вимог ОСОБА_1, у звязку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні. Враховуючи, що основна позовна вимога ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди задоволенню не підлягає, то підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат за сумою майнової шкоди, які виникають лише у разі задоволення основної вимоги, також немає.

Керуючись ст. 19,56 Конституції України, ст.ст.10, 11, 15,60, 88, 209, 212-215, 218, ЦПК України, ст.ст. 15,16, 22, 1166, 1195,1208 ЦК України, ст. 5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Домусчі Л.В.

26.11.2015