Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2793/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кривохижа В. І.
УХВАЛА

Іменем України

02.12.2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Мурашка С.І. Сукач Т.О.

при секретарі Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до відділу освіти Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до відділу освіти Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зазначала, що у грудні 2014 року у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років вона була звільнена з посади вчителя географії Новомиргородської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3. У січні 2015 року вона призначена на посаду вчителя географії вказаної школи на умовах строкового трудового договору, а саме до закінчення 2014-2015 навчального року. У травні 2015 року директором згаданої школи було оголошено навантаження на наступний навчальний рік і згідно усної домовленості учителі, в тому числі і вона, повинні були подати заяви на прийом на роботу на 2015-2016 навчальний рік. 14 серпня 2015 року вона подавала заяву на прийом на роботу з 1 вересня 2015 року, проте на посаду вчителя географії, яку раніше вона обіймала, взяли іншу особу, кваліфікація якої нижче її кваліфікації, тим самим відповідач порушив її трудові права. Тому і просила поновити її на роботі на посаду вчителя географії; стягнути на її користь з відповідача суму заборгованості по заробітній платі, яка накопичилася за час проведення судового розгляду справи, починаючи з 1 вересня 2015 року.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано суду належних доказів порушення своїх прав саме відповідачем.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про задоволення вимог через порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, зокрема, що між нею та директором школи була усна домовленість про прийом на роботу на постійне місце з нового навчального року, тому вона подала заяву 14 серпня 2015 року методисту по кадрах відділу освіти. Як з»ясувалося, відділ освіти дану заяву не прийняв і навіть знищив її, а в суді заперечив її існування. Внаслідок цього на її місце прийняли іншу особу з нижчою кваліфікацією, що є порушенням трудового законодавства. Однак суд не врахував її доводи і ухвалив необґрунтоване рішення.

У письмових запереченнях проти доводів апеляційної скарги представник відповідача посилався, зокрема, на те, що відповідно до вимог трудового законодавства після звільнення позивача з посади вчителя географії за її заявою у зв»язку із закінченням строку дії трудового договору, у подальшому вона з приводу прийняття її на роботу на цю посаду до відділу освіти не зверталася. Згідно наказу директора школи від 18 травня 2015 року, яка заперечує факт існування будь-яких домовленостей між нею та позивачем, педагогічних працівників ознайомлено під особистий підпис з попереднім розподілом навчальних годин на 2015-2016 рік, у якому підпис позивача відсутній.

Відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання представник не з»явився, просив розглядати справу без його участі, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, яка підтримувала доводи скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що наказом начальника відділу освіти Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області №313-ОС від 25 грудня 2014 року відповідно до ст. 38 КЗпП України позивач з цього ж дня за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років була звільнена з посади вчителя географії Новомиргородської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 (а.с.22, 36-38).

Наказом начальника зазначеного відділу освіти №1-ОС від 02 січня 2015 року з 12 січня 2015 року ОСОБА_2 призначено на посаду вчителя географії вказаної школи на умовах строкового трудового договору до закінчення 2014-2015 навчального року на підставі її письмової заяви від 2 січня 2015 року щодо призначення на цю посаду на вищезазначених умовах та подання директора школи(а.с.22, 39-41).

Згідно наказу №136-ОС від 18 травня 2015 року її за п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України звільнено з посади вчителя географії цієї школи з 22 червня 2015 року у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору на підставі її письмової заяви про звільнення з посади вчителя географії у зв'язку з закінченням строку дії трудового договору та подання директора школи від 18 травня 2015 (а.с.22, 46-48).

Тому не ґрунтуються на матеріалах справи доводи позивача щодо нав»язування їй відділом освіти строкового трудового договору.

Згідно оглянутого у судовому засіданні наказу директора школи №149 від 3 вересня 2014 року «Про організацію навчально-виховного процесу у школі у 2014-2015 навчальних роках», з яким була ознайомлена позивач, 2014-2015 навчальний рік у школі закінчується 22 червня 2015 року (а.с.49-53). Даний наказ узгоджується з наказом начальника відділу освіти №136-ОС від 18 травня 2015 року з приводу дати звільнення позивача, яка за умовами трудового договору була прийнята на роботу до закінчення 2014-2015 навчального року (а.с.46).

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються позивачем.

Враховуючи, що позивача звільнено у зв»язку із закінченням терміну строку дії трудового договору за п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, безпідставними є посилання на положення ст.ст.42, 42-1 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі та на укладення трудового договору.

В той же час будь-яких належних доказів звернення позивача в подальшому з письмовою заявою до відділу освіти з приводу прийняття на роботу на посаду вчителя географії вказаної школи на 2015-2016 навчальний рік або на будь-який інший період не надано і матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст.58 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов»язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивач посилалась, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для поновлення її на роботі.

Суд першої інстанції належним чином встановив обставини справи, дав правильну оцінку наданим доказам, в тому числі і письмовим, і відповідно до ст.ст.36 КЗпП, 15, 16 ЦК, 1,3 ЦПК України дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем порушення її прав у сфері трудових правовідносин відповідачем, відмовивши у задоволенні вимог про поновлення на роботі та стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як похідних.

Тому не грунтуються на законі та є безпідставними доводи скарги, які не є істотними та не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції, вони були предметом розгляду в судовому засіданні і їм дана належна оцінка.

Надані сторонами докази оцінені судом відповідно до вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержано. В межах доводів апеляційної скарги підстав для його скасування або зміни не встановлено (стаття 308 ЦПК).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу відхилити, а рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: