пр.№ 2/464/405/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2015 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі : головуючої Бойко О.М.

при секретарі Качарабі П.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про розірвання договору про надання споживчого кредиту,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати договір про надання споживчого кредиту № 0 від 15.01.2007 року. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15.01.2007 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого йому було надано кредит в розмірі 18 700 доларів США, строком до 15 січня 2016 року та платою за користування кредитом 12,3 % річних. Пунктом 3.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року передбачено, що банки зобов'явані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютнообмінних операцій, юридичне оформлення тощо: перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача„які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісій під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Однак, договір №0 від 15.01.2007 не відповідає вимогам законодавства України та положення вказаного договору суперечать нормам Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, згідно п.4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Даний обов'язок банком всупереч вимог п.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не виконано. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту „яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Комісія, яка зазначена у кредитному є нікчемною і не підлягає до сплати. Оскільки, положення Кредитного договору суперечать приписам Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту просить позов задоволити та розірвати договір про надння споживчого кредиту.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю, дала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому, згідно ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Судом встановлено, 15 січня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого відповідно до договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами від 08.12.2011 р. є відповідач, та позивачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк зобов'язувався надати позичальнику кредит у розмірі 18 700 доларів США, строком до 15 січня 2016 року із сплатою за користування кредитом 12,3 % річних, а позичальник зобов'язувалася погашати кредит, сплачувати проценти, комісії та інші платежі на рахунок, вказаний в першому розділі даного договору відповідно до графіку погашення кредиту. Умови договору в частині надання коштів позивачу виконані, що не заперечується позивачем.

Із змісту оспорюваного договору про надання споживчого кредиту (п.8.2) вбачається, що позичальник, серед іншого, повністю розуміє усі умови цього договору, свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними. Графіком погашення кредиту, який є додатком до договору кредиту та з яким ознайомлений позивач, вбачається які саме суми забов'язаний сплачувати позивач щомісяця. Відтак, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що внаслідок порушення іншою стороною договору, позивач значною мірою позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору .

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 ст.60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Враховуючи те, що позивачем всупереч вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та достатніх доказів в підтвердження обставин визначених ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Покликання позивача на те, що умови договору суперечать ряду положень законодавства та вчинення такого під впливом обману не приймаються судом до уваги, виходячи з наступного.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним

Відтак, невідповідність правочину тій чи іншій вимозі Закону або укладення такого під впливом обману є підставою для визнання його недійсним, а не для розірвання правочину.

Враховуючи наведене, а також зважаючи на принцип диспозитивності цивільного судочинства, визначений статтею 11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, з огляду на те, що позивачем обрано саме такий спосіб судового захисту як розірвання договору кредиту, суд не приймає до уваги вищезазначені покликання позивача як на такі, що дають підставу для задоволення позовних вимог та не аналізує договір на предмет обставин, передбачених ст.ст.203, ст.230 Цивільного кодексу України.

На підставі ст.ст. 203, 230, 638, 651, 1054 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про розірвання договору про надання споживчого кредиту - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії вказаного рішення.

Апеляційна скарга може бути подана позивачем до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча: