Провадження № 2/161/4957/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

02 грудня 2015 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Заболотько Д.М.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 13 жовтня 2015 року звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Свій позов мотивує тим, що рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 21 січня 2011 року її шлюб з ОСОБА_2 розірваний. Від даного шлюбу у них є малолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який

проживає разом знею. Відповідач сплачує аліменти на утримання дитини. Для забезпечення виховання дитини, а також для подальшого здобуття освіти, їхній син відвідував заняття в Центрі раннього розвитку для дітей з серпня 2013 року по серпень 2015 року. Вартість розвиваючих занять становить 380 грн. в місяць. За 2 роки навчання вона сплатила 9500 грн. З 1 вересня 2015 року їхній син розпочав навчання у Нововолинській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 1- колегіум, є учнем 1-А класу в

експериментальній групі за програмою Всеукраїнського експерименту «Розумники». Для навчання в даному класі необхідно було придбати нетбук-трансформер вартістю 8550 грн.

У звязку з тим, що додаткові витрати на навчання сина в сумі 18050 грн. вона сплатила за власні кошти, тому відповідач зобовязаний відшкодувати ? частину понесених витрат, що становить 9025 грн. із розрахунку: (9500 грн. +8550 грн.) / 2 = 9025 грн. Так як відповідач в добровільному порядку не бере участі у додаткових витратах на дитину, тому вона змушена звертатись до суду про стягнення цих витрат у примусовому порядку. За надання правової допомоги вона сплатила 600 грн., які у відповідності до ст.ст. 84,88 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача.

Посилаючись на наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача 9025грн. (девять тисяч двадцять пять гривень додаткових витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в її користь; стягнути з ОСОБА_2 600 грн. за надання правової допомоги та інші судові витрати в її користь.

В судовому засіданні позивач позов підтримала з наведених у ньому мотивів.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать надіслані повідомлення. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 27 січня 2009 року народився ОСОБА_4, батьками якого є сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 05 лютого 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис №270 (а.с.6).

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 21 січня 2011 року шлюб між сторонами розірвано.

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу і по даний час малолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з позивачем. Відповідач сплачує аліменти на його утримання .

Для забезпечення виховання дитини, а також для подальшого здобуття освіти, син сторін відвідував розвиваючі заняття в Центрі раннього розвитку для дітей з серпня 2013 року по серпень 2015 року. Вартість розвиваючих занять становить 380 грн. в місяць. За два роки навчання позивач сплатила 9500 грн. (а.с.9)

Згідно ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

На думку суду, наведені вище витрати, понесені позивачем, є саме тими додатковими витратами на дитину, які передбачені ст. 185 СК України, саме: витратами у зв'язку з розвитком у дитини здібностей .

Інші витрати, зазначені в позовній заяві, зокрема, придбаний позивачем нетбук-трансформер вартістю 8550 грн., суд вважає не можна віднести до додаткових витрат на утримання дитини, оскільки це не підтверджуються належними доказами, що обґрунтовують вимоги і встановлюють наявність обставин .

Враховуючи обставини справи, матеріальне становище сторін у справі, суд приходить до висновку, що додаткові витрати повинні нести батьки в рівних частинах.

У звязку з тим, що додаткові витрати на навчання сина в сумі 9500 грн. позивач сплатила за власні кошти, тому відповідач зобовязаний відшкодувати ? частину понесених витрат, що становить 4750 грн.

З врахуванням наведеного, з відповідача в користь позивача слід стягнути 4750грн. понесених останньою додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позов підлягає до часткового задоволення, слід стягнути з відповідача в користь позивача 243,60грн. понесених останньою судових витрат.

Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, судом задовольняються за наданням правової допомоги при розгляді судом справи.

З матеріалів справи вбачається, що 05 жовтня 2015 року позивач уклала Договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_6 (а.с.13) .

Згідно Договору правова допомога надається адвокатом шляхом ознайомлення з нормативною базою, надання консультацій, та складання позовної заяви до суду про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

З квитанції до прибуткового касового ордеру вбачається, що позивачем були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 600грн. (а.с.14).

Як слідує з наданого позивачем розрахунку витрат на правову допомогу, адвокатом було затрачено 1год.30хв. на складання позовної заяви до суду.

Таким чином, враховуючи фактичний обсяг наданої правової допомоги , кількість затраченого часу та праці на підготовку позову до розгляду справи в суді, суд вважає, що до стягнення підлягає 300 грн. витрат на правову допомогу, які слід стягнути з відповідача в користь позивача.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 88, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 182, 191, 198, 199 СК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 4750грн. (чотири тисячі сімсот пятдесят гривень) додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, 27.01.2009року народження , 243,60грн. сплаченого судового збору, 300грн. за надання правової допомоги адвоката.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Івасюта Л.В.