АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Немировської О.В.

при секретарі: Місюра М.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до Національного музею народної архітектури та побуту України про поновлення на роботі та стягнення коштів.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 р. ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до Національного музею народної архітектури та побуту України про поновлення на роботі та стягнення коштів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем та займала посаду начальника наукового відділу озеленення та ландшафту.

Вказувала, що на підставі наказу від 10 грудня 2013 р. за №696 її звільнено з 16 грудня 2013 р. із займаної посади, на підставі п.6 ст.36 КЗпП України. Зазначала, що має вищу магістерську освіту інженера-дослідника, тому може займати посаду науковця згідно класифікатора професій, проте їй не було запропоновано вакантні посади, із врахуванням її спеціалізації та кваліфікації.

Посилаючись на викладені обставини, просила суд визнати наказ про звільнення незаконним та скасувати його, визнати звільнення незаконним, поновити її на раніше займаній посаді з 16 грудня 2013 р., стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 грудня 2013 р. по день винесення рішення, а також компенсацію моральної шкоди в сумі 5 000 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 р. позов задоволено частково. Змінено формулювання причин звільнення ОСОБА_1 з п.6 ст.36 КЗпП України на п.1 ст.40 КЗпП України. У задоволенні позову у іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на неправильне застосування та порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши позивачку, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, представника відповідача, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Національним музеєм народної архітектури та побуту України з 28 жовтня 2008 р. /а.с.9-11 т.1/.

Встановлено, що 03 жовтня 2013 р. голові профспілкової організації працівників культури України Національного музею народної архітектури та побуту України генеральним директором музею надіслано лист про необхідність оптимізації діяльності та ефективного використання трудових ресурсів музею, у зв'язку з чим він просить розглянути зміни до організаційної структури та штатного розпису /а.с.18 т.1/.

Відповідно до витягу з протоколу засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників культури Національного музею народної архітектури та побуту України від 09 жовтня 2013 р. за №15, у зв'язку зі складною ситуацією, яка склалася в музеї та з метою оптимізації діяльності та ефективного використання трудових ресурсів профспілковий комітет погодив необхідні зміни до організаційної структури та штатного розпису /а.с.19/.

Згідно наказів Міністерства культури України від 14 жовтня 2013 р. за №974 та №975 затверджено та введено в дію з 15 жовтня 2013 р. структуру Національного музею народної архітектури та побуту України та зміни штатного розпису /а.с.24, 25 т.1/.

Відповідно до зазначених змін штатного розпису з 15 жовтня 2013 р. виведено науковий відділ озеленення та ландшафту в складі шести штатних посад, в тому числі посаду начальника відділу, яку обіймала позивачка.

15 жовтня 2013 р. ОСОБА_1 попереджено про зміну структури та внесення змін до штатного розпису Національного музею народної архітектури та побуту України відповідно до наказів Міністерства культури України від 14 жовтня 2013 р. за №974 і №975 та запропоновано переведення на посаду підсобного працівника сектору прибирання та догляду за територією відділу господарського забезпечення /а.с.21, 24-28 т.1/.

29 жовтня 2013 р. проведено засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників культури Національного музею народної архітектури та побуту України, й відповідно до витягу із протоколу за №18 ухвалено надати погодження на звільнення начальника наукового відділу озеленення та ландшафту ОСОБА_1 відповідно до п.6 ст.36 КЗпП України /а.с.22 т.1/.

В подальшому, 10 грудня 2013 р. генеральним директором Національного музею народної архітектури та побуту України видано наказ за №696 про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.6 ст.36 КЗпП України /а.с.23 т.1/.

Ухвалюючи по справі рішення, районний суд виходив з того, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва та праці, у зв'язку з чим змінив формулювання причин звільнення ОСОБА_1 з п.6 ст.36 КЗпП України на п.1 ст.40 КЗпП України, проте визнав доведеним звільнення позивачки з посади у зв'язку з скороченням штату працівників у відповідності до вимог трудового законодавства.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

Відповідно до положень ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації…

Так, матеріали справи свідчать, що відповідач під час звільнення ОСОБА_1 виходив з того, що на підприємстві є вільною одна посада - підсобного працівника сектору прибирання та догляду за територією відділу господарського забезпечення, від переведення на яку позивачка відмовилася.

Однак, з долучених до справи доказів убачається, що фактично на дату звільнення ОСОБА_1 з роботи на підприємстві були вільними понад десять вакантних посад, серед яких посади: дезінфектора наукового відділу озеленення та ландшафту, прибиральника території сектору прибирання та догляду за територією відділу господарського забезпечення, агента з постачання відділу господарського забезпечення, музейного доглядача та провідного агронома, які за кваліфікаційним рівнем ОСОБА_1 обіймати могла б, проте відповідач їй ці посади не запропонував /а.с.50, 195-208, 165-168 т.1/.

Окрім цього, висновки суду про недостатній рівень освіти ОСОБА_1 для виконання нею обов'язків провідного агронома, та те, що переважне право залишення на введеній у господарський відділ такій посаді мав ОСОБА_2, зроблено на неповно з'ясованих обставинах справи.

Так, зі справи убачається, що ОСОБА_2 на посаду провідного агронома наукового відділу озеленення та ландшафту був призначений 28 серпня 2012 р. після закінчення у 2010 р. Національного університету біоресурсів і природокористування України й здобуття кваліфікації бакалавра технолога із агрономії /а.с.95 т.2, 152 т.1/.

В той час як з долученої до справи посадової інструкції провідного агронома наукового відділу озеленення та ландшафту, убачається, що кваліфікаційними вимогами до посади провідного агронома є наявність повної вищої освіти та відповідного напрямку підготовки /магістр, спеціаліст/, а також стаж роботи за професією агронома 1 категорії - не менше 2 років /а.с.156,157 т1/.

Разом з тим, відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 у 2010 р. закінчила Національний університет біоресурсів і природокористування України й отримала диплом магістра за спеціальністю: садово-паркове господарство та здобула кваліфікацію інженера-дослідника /а.с.165-167 т.1/.

При цьому, районний суд у порушення вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, не вжив заходів щодо долучення до матеріалів справи посадової інструкції начальника відділу озеленення та ландшафту, що призвело до неповного з'ясування обставин справи та позбавило можливості дослідити кваліфікаційні вимоги до посади, яку обіймала ОСОБА_1, та посади провідного агронома відділу, який вона очолювала, в той час як з'ясування цих обставин має істотне значення для справи.

Так, з долученої в суді апеляційної інстанції посадової інструкції убачається, що кваліфікаційними вимогами начальника наукового відділу озеленення та ландшафту є наявність повної вищої освіти /магістр, спеціаліст/ за спеціальностями відповідного напрямку: інженер садово-паркового господарства, стаж роботи за фахом - не менше 2 років /а.с.126 - 129 т.2/.

Згідно посадової інструкції, окрім іншого, начальник відділу повинен знати стандарти насаджень та посівні матеріали, передовий досвід роботи з утримання зелених насаджень, ентомологію, фітопатологію, методи і засоби боротьби з шкідниками, хворобами та бур'янами, технологію обробки сільськогосподарських культур і насіння пестицидами, агротехніку, досягнення науки і передовий досвід у галузі захисту рослин, правила утримання зелених насаджень /а.с.126,127 т.2/.

Фактично, такі ж вимоги визначено положеннями посадової інструкції й щодо посади провідного агронома /а.с.156-157 т.1, 124,125 т.2/.

Отже, ОСОБА_1 обіймала посаду, вимоги до якої охоплювали в тому числі й необхідність знань за посадою підлеглого їй провідного агронома, що свідчить про здобуття нею освіти, яка є достатньою для виконання обов'язків провідного агронома.

Докази того, що ОСОБА_1 не відповідала займаній посаді, у справі відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає такими, що ґрунтуються на припущеннях висновки районного суду про невідповідність освіти позивачки кваліфікаційним вимогам посади провідного агронома.

Окрім цього, згідно інструкції, провідний агроном повинен мати диплом магістра, спеціаліста й стаж роботи за професією не менше 2-х років, в той час як ОСОБА_2 станом на 15 жовтня 2012 р. цим вимогам не відповідав й мав диплом лише бакалавра /а.с.95 т.2, а.с.152 т.1, а.с.125 т.2/.

Отже, звільнення ОСОБА_1 10 грудня 2013р. з підстав, передбачених п.6 ст.36 КЗпП України було проведено всупереч вимогам трудового законодавства, а тому наказ про її звільнення є незаконним.

Зазначені обставини не дають правових підстав і до внесення змін в частині формулювання причин звільнення ОСОБА_1 з ч.6 ст.36 КЗпП України на ч.1 ст.40 КЗпП України.

Районний суд, неповно з'ясувавши обставини справи, припустився порушення та неправильного застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення заявленого по справі спору.

За таких обставин, ухвалене по справі рішення підлягає скасуванню, а по справі необхідно ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, наказ генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України № 696 від 10 грудня 2013 р. про звільнення ОСОБА_1 з роботи з 16 грудня 2013р. підлягає скасуванню, як незаконний.

ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі на раніше займаній посаді - начальника наукового відділу озеленення та ландшафту відповідача з 16 грудня 2013 р.

Згідно ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до довідки Національного музею народної архітектури та побуту України від 28 січня 2015 р. за №12 про середню заробітну плату, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці, що передували її звільненню, становить 116 грн. 30 коп. /а.с.40 т.2/.

Враховуючи період вимушеного прогулу ОСОБА_1 - з 16 грудня 2013 р. по день ухвалення в справі судового рішення - 04 березня 2015 р., що становить 306 робочих днів, з відповідача на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, в сумі 35 587 грн. 80 коп. (306Ч116,30).

Згідно положень ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи конкретні обставини справи, що свідчать про порушення трудових прав позивачки, характер та тривалість моральних страждань, заподіяних їй внаслідок незаконного звільнення, необхідність звертатися за захистом своїх прав та інтересів у суд, а також ступінь вини відповідача, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, визначивши розмір такої шкоди в сумі 1 000 грн.

У відповідності до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України з підприємства підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог майнового та немайнового характеру, в сумі 899 грн. 21 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Національного музею народної архітектури та побуту України про поновлення на роботі та стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати наказ генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України від 10 грудня 2013 року за №696 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника наукового відділу озеленення та ландшафту з 16 грудня 2013 року незаконним та скасувати його.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника наукового відділу озеленення та ландшафту Національного музею народної архітектури та побуту України з 16 грудня 2013 року.

Стягнути з Національного музею народної архітектури та побуту України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 грудня 2013 року по 04 березня 2015 року, в сумі 35 587 грн. 80 коп. та моральну шкоду, в сумі 1 000 грн.

Стягнути з Національного музею народної архітектури та побуту України в дохід держави судовий збір, в сумі 899 грн. 21 коп.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/17097/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1802/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Кириченко Н.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.