АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/517/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3697/15Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р.І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Прядкіної О.В.,

Суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

При секретарі: Кальник А.М.

За участі: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_5 про визнання договору недійсним, повернення грошових коштів та відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом.

Вказувала, що 05 грудня 2014 року між нею та ФОП ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу ПВХ конструкцій загальною вартістю 4955 грн., на виконання якого в якості попередньої оплати сплатила 3200 грн.

У звязку з тим, що в договорі не зазначено які саме конструкції виготовляються, їх обсяг, форма та розміри, не надані креслення до договору 11 грудня та повторно 29 грудня 2014р. звернулась до відповідача з проханням розірвати договір. Однак ОСОБА_5 повідомила їй, що замовлення знаходиться на виробництві і строки розірвання договору вийшли.

ОСОБА_2 вважає, що порушені її права споживача, а відповідач своїми нечесними діями спонукав її до укладання договору, а тому просила визнати договір недійсним, зобовязати ФОП ОСОБА_5 повернути 3200 грн., стягнути матеріальні витрати у розмірі 5 грн. 40 коп. за проведення переписки, пеню 1696 грн., у відшкодування моральної шкоди-5000 грн. та витрати на правову допомогу - 600 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 05 грудня 2014 року № БМ-2839, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_5 на виготовлення виробів із профілю ПВХ.

Зобовязано ФОП ОСОБА_5 повернути на користь ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 3200 грн.

Стягнуто із ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 матеріальні витрати у розмірі 5,40 грн. та суму пені 1696 грн., моральну шкоду у розмірі 1000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 600 грн.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в розмірі 234,60 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 6 жовтня 2015 року заява ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 05 грудня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (постачальник) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу № DE-2839, відповідно до якого продавець продає належні йому ПВХ конструкції, а покупець в порядку та умовах визначених у даному договорі приймає та оплачує товар. Загальна вартість товару складає 4955 грн. Попередня оплата здійснена у розмірі 3200 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 вказувала, що відповідачем стосовно неї здійснювалась нечесна підприємницька діяльність та вимагала повернення сплачених коштів.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач своєчасно не надав позивачу інформацію про товар, документацію про його якісні показники, не погодив з замовником предмет договору по виду, обсягу та формі, застосувавши до позивача нечесну підприємницьку діяльність, що спричинило ОСОБА_2 моральні страждання.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 11 грудня 2014р. звернулась до ОСОБА_5 із заявою про розірвання договору та повернення їй сплачених коштів (а.с. 8-9). Вдруге аналогічну заяву направила відповідачу 29 грудня 2014 року ( а.с.17-18).

Однак відповідач відмовила ОСОБА_2 у поверненні коштів на підставі п. 8.1, 8.2 укладеного договору, відповідно до яких розірвання договору здійснюється тільки в тому випадку, якщо покупець звернувся до постачальника з письмовим повідомленням протягом однієї календарної доби з моменту підписання даного договору. У випадку розірвання договору передоплата в сумі 50% за товар не повертається.

Згідно із ст. 647 ЦК України договір є укладеним у місці проживання фізичної особи або за місцезнаходженням юридичної особи, яка зробила пропозицію укласти договір, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його.

Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним.

До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Умови договору, що обмежують права покупця-фізичної особи порівняно з правами, встановленими цим Кодексом та законодавством про захист прав споживачів, є нікчемними.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Згідно із ч. ч. 3-4, 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж.

У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору.

Якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.

З урахуванням встановлених обставин справи вбачається, що ОСОБА_2 в межах чотирнадцяти днів з дати укладання договору купівлі-продажу звернулась до ОСОБА_5 з заявою про його розірвання.

Однак зміст укладеного договору, зокрема, пункти 8.1, 8.2 суперечать положенням названої ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів», внаслідок чого районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про повернення сплачених ОСОБА_2 як передоплата за договором коштів та неустойки за затримку їх повернення.

Як розяснив Верховний Суд України в п. 12 Пленуму «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) чи недобросовісної його реклами, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг). Продавець, виготівник, виконавець зобов'язані своєчасно надавати споживачеві необхідну достовірну інформацію про товар (роботи, послуги) у доступній наочній формі, яка б забезпечувала можливість компетентного вибору.

Проте, договір купівлі-продажу від 05.12.2014р. не містив відомостей, визначених ст.15 Закону про те, які саме ПВХ конструкції виготовляються, їх назву, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, обєм тощо), умови використання.

Ручне креслення замірів продукції, яка виготовляється, як додаток до договору, було направлено ОСОБА_2 тільки 31 грудня 2014р. ( а.с.11, а.с.8 справи про перегляд заочного рішення).

Згідно із ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зважаючи на те, що позивачу під час пропонування продукції інформація для здійснення свідомого вибору надавалась у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб, за приписами ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» це свідчить про здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики.

Відповідно до п.6 цієї статті Закону правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недійсність укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 договору купівлі-продажу від 5 грудня 2014р.

Разом з тим, стягнення на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1 тис.грн. суперечить приписам ст.4 ч.1 п.5 Закону, згідно якого споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції).

В даному випадку підстави для такого відшкодування відсутні, у звязку з чим рішення суду підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Керуючись ст.ст. 303,307, 309 ч.1 п.п.3,4, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2015 року скасувати в частині стягнення з ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 1000грн., ухваливши в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

СУДДІ:

/ Підписи /

З оригіналом згідно :