АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5440/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3798/15Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Лобова О.А.

За участі секретаря: Гнатюк О.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 листопада 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростандарт-Автогаз" про зміну формулювання причин та дати звільнення, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати формулювання причин та дати її звільнення з ТОВ "Євростандарт-Автогаз" таким, що не відповідає чинному законодавству. Змінити формулювання причини та дати звільнення, зазначивши причину звільнення «за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України», дату звільнення «30.07.2015 року» та зобовязати ТОВ "Євростандарт-Автогаз" внести відповідні зміни до трудової книжки.

В обґрунтування позовних вимог, посилалась на те, що з 01.12.2011 року вона працювала на посаді менеджера у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Євростандарт-Автогаз» на умовах трудового договору, однак, була звільнена за п.2 ч.1 статті 41 КЗпП України, у звязку з втратою довіри до неї. 13.07.2015 року через ТОВ «Нова Пошта», яке здійснює експрес поштові відправлення, на адресу ТОВ «Євростандарт-Автогаз» нею була направлена заява про надання невикористаної тарифної відпустки з 16 по 30 липня 2015 року (включно) з подальшим звільненням за власним бажанням, тобто за статтею 38 КЗпП України, яка отримана відповідачем. Вважає, що з урахуванням поданої нею заяви про надання відпустки та звільнення, ТОВ «Євростандарт-Автогаз» повинно було звільнити її з роботи з 30.07.2015 року за власним бажанням, за статтею 38 КЗпП України. Проте, ТОВ «Євростандарт-Автогаз» її заяву у визначений законом спосіб не задовольнило, рішення про звільнення її з роботи з 30 липня 2015 року за власним бажанням, тобто за статтею 38 КЗпП України, не прийняло.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 06 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євростандарт-Автогаз» про зміну формулювання причин та дати звільнення відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 11550 грн.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з нормою п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до норм ч.ч.1,2 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на підставі наказу №03-К від 01.12.2011 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Євростандарт-Автогаз» ОСОБА_2 було призначено на посаду менеджера підприємства з 01 грудня 2011 року з випробувальним терміном два місяця, встановлено посадовий оклад згідно зі штатним розкладом.

14 листопада 2011 року під особистий підпис позивач була ознайомлена з посадовою інструкцією менеджера відділу реалізації скрапленого газу.

01 грудня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євростандарт-Автогаз» в особі директора ОСОБА_3, що діє на підставі Статуту, з одного боку, та громадянкою ОСОБА_2 був укладений договір про повну матеріальну відповідальність.

Згідно Підписки матеріально відповідальної особи, Додаток №1 до Договору про повну матеріальну відповідальність, ОСОБА_2, працюючи з ТОВ «Євростандарт-Автогаз», дала підписку про те, що вона ознайомлена з правилами роботи і зобовязується у повному обсязі виконувати всі встановлені правила щодо прийому, збереження та видачі товарно-матеріальних цінностей та коштів, а також дотримуватись порядку та термінів подання звітності.

Відповідно до посадової інструкції, а також договору про повну матеріальну відповідальність, менеджер ОСОБА_2 займалася реалізацією, плануванням поставок скрапленого газу, тобто його розподілом по клієнтам. По її вказівці відбувалося як відвантаження газу в автомобілі (газовози) з ГНС (місця зберігання), так і транспортування на АЗС та до клієнтів.

Згідно наказу №20 від 19.06.2015 року директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Євростандарт-Автогаз» ОСОБА_3 було створено комісію щодо здійснення перевірки службової діяльності менеджера ОСОБА_2

Відповідно до Акту від 25.06.2015 року документальної перевірки реалізації скрапленого газу менеджером в кількості 40 тон відповідно ТТН на перевезення №В1399, №В1402 від 10.09.2014 року встановлено, що ОСОБА_2 станом на 31.05.2015 року було привласнено 572 000 грн. за вивезений скраплений газ з ГНС села Селещина 10.09.2014 року в кількості 40 тон, в результаті чого Товариством з обмеженою відповідальністю «Євростандарт-Автогаз» недоотримано грошові кошти на вказану суму.

Згідно наказу від 25.06.2015 року №279, менеджера ОСОБА_2 було відсторонено від роботи з 26.06.2015 року на термін проведення службової перевірки, із збереженням заробітної плати.

На підставі заяви ОСОБА_2 від 25.06.2015 року їй було надано відпустку без збереження заробітної плати відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про відпустки» на 13 календарних днів з 26.06. по 09.07.2015 року.

25 червня 2015 року за вихідним №117 директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Євростандарт-Автогаз» ОСОБА_3 звернувся до начальника УМВС України в Полтавській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення.

04 липня 2015 року дана заява директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Євростандарт-Автогаз» ОСОБА_3 була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

На підставі заяви ОСОБА_2 від 13.07.2015 року, останній було надано тарифну відпустку за період роботи з 03.11.2014 року по 03.11.2015 року на 14 календарних днів з 20.07. по 02.08.2015 року.

Відповідно до Протоколу зборів трудового колективу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євростандарт-Автогаз» від 30.07.2015 року трудовим колективом було надано згоду директору Товариства з обмеженою відповідальністю «Євростандарт-Автогаз» ОСОБА_3 на звільнення менеджера ОСОБА_2 відповідно до п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України в звязку з втратою довіри до працівника.

Відповідно до наказу від 03.08.2015 року №10-К ОСОБА_2 було звільнено з 03 серпня 2015 року у звязку із втратою довіря до неї (п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України).

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що ОСОБА_2 надана Товариству з обмеженою відповідальністю «Євростандарт-Автогаз» підписка матеріально відповідальної особи, відповідно до якої вона ознайомлена з правилами роботи і зобовязується у повному обсязі виконувати всі встановлені правила щодо прийому, збереження та видачі товарно-матеріальних цінностей та коштів, а також дотримуватись порядку та термінів подання звітності.

В свою чергу, пунктом 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, для розірвання трудового договору за п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл і та ін.); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Поняття вини сторони трудових правовідносин можна визначити як психічне ставлення до вчиненої протиправної дії чи бездіяльності, яка полягає у невиконанні чи неналежному виконанні своїх трудових обов'язків, та її наслідків, виражене у формі умислу чи необережності. В усіх випадках наявності вини спільним і обов'язковим її елементом є усвідомлення особою протиправності свого діяння.

Як роз'яснено в абз. 2 п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами та доповненнями) звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2 ст. 41 КЗпП України) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, можна зробити висновок, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, це - особи, які одержують їх під звіт.

Так, Пленум Верховного Суду України в пункті 8 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівникам» від 29 грудня 1992 року №14 роз'яснив, що, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі статтею135-1КЗпП може бути укладено такий договір, та чи укладали його. Коли нема цих умов, на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Аналізуючи наведені обставини, у тому числі перелік та обсяг повноважень позивача, колегія суддів вважає, що позивач безпосередньо виконувала обовязки щодо прийому, збереження та видачі товарно-матеріальних цінностей та коштів а також здійснювала подання звітності.

Суд вважає, що позивач, виконуючи обов'язки менеджера відділу по реалізації скрапленого газу на підприємстві, відноситься до суб'єктів звільнення за п. 2 ч. 1 ч. ст. 41 КЗпП України.

Посилання в апеляційній скарзі, що ТОВ «Євростандарт-Автогаз» не задовольнило заяву ОСОБА_2 про звільнення її 30 липня 2015 року за власним бажанням, не заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до листка непрацездатності від 08 липня 2015 року ОСОБА_2 перебувала на лікарняному по 17 липня 2015 року включно, до роботи мала приступити 18 липня 2015 рок, що було вихідним днем - суботою. Тому, відпустка, надана позивачці, починаючи з 20 липня 2015 року по 02 серпня 2015 року, що є 14 календарних днів згідно заяви ОСОБА_2 Однак, 02 серпня 2015 року випадає на вихідний день неділю, тому днем звільнення є 03 серпня 2015 року перший робочий день.

Крім того, доводи апелянта, що вона має статус одинокої матері є не обґрунтованими.

Як роз'яснено в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів», одинокою матірю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

Зі свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_4 син позивачки, народився 27 березня 2003 року, тобто, за час перебування ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 У свідоцтві про народження ОСОБА_4 зроблено запис в графі «батько» - ОСОБА_5 Шлюб між позивачем та ОСОБА_5 був розірваний 18 червня 2007 року.

З урахуванням викладеного, вбачається, що ОСОБА_2 не має статусу одинокої матері.

Отже, суд першої інстанції з дотриманням вимог чинного законодавства звернув увагу на зазначені умови договору, на положення закону та дослідив всі матеріали справи й дійшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

З оригіналом згідно: ОСОБА_1