Справа № 310/7801/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

09 грудня 2015 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Черткової Н.І.,

при секретарі Мельник В.Ю., Димовій Л.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області - ОСОБА_5, Бердянська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6, треті особи приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області - ОСОБА_5, Бердянська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним, посилаючись на наступні обставини.

04 листопада 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 був укладений договір дарування житлового будинку 113, що знаходиться в місті Бердянську Запорізької області по вулиці Декабристів. Зазначений житловий будинок, розташований на земельній ділянці, розміром 600,0 га, яка має кадастровий номер :04:013:0289 та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, посвідчений державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори - ОСОБА_5.

Позивач вказав, що його мати не могла укласти договір дарування, оскільки вона є особою похилого віку, перебуває у хворобливому стані. На думку позивача, вказаний договір було укладено під впливом помилки та не відповідає її внутрішній волі.

Позивач підтримує з матір'ю нормальні стосунки, допомагає з 1967 року, а саме: після закінчення технікуму у м. Таганрозі, у 1964 році позивача направили на роботу в м. Петропавловськ - Камчатський на промисловий флот УТРФ, де він працював радистом на риболовецькому судні. Через 6 місяців позивача призвали на строкову службу. Після служби позивач знову влаштувався на роботу радистом в УТРФ.

Кожен раз коли позивач виходив у море, залишав доручення в бухгалтерії на 300 руб. щомісячно матері.

Через 2-3 роки приїжджав у відпусту до матері, привозив подарунки матері, сестрі, родичам. Мати скаржилась на те, що її ображає сусід Степан. Ходив розбиратися в сільську раду. Молодший брат ОСОБА_3 моряком не став, тому що не переносив морську хворобу. ОСОБА_8 хотіла поступати до медичного інституту у місті Донецьку, але не пройшла по конкурсу. Потім поїхала до міста Махачкала, вступила до медінституту, мешкала у старшої сестри ОСОБА_9. Під час чергової відпустки до матері, позивач дізнався від матері. що її сестра ОСОБА_3, брат ОСОБА_6, брат Федір живуть в місті Бердянську. Позивач провідав, познайомився та дізнався від них всі подробиці життя. У 1989 мати позивача продає будинок за сім тисяч рублів і переїжджає зі своїми речами к дочці ОСОБА_10 в місто Махачкала. Потім мати отримує звістку від сестри ОСОБА_3 про те, що брат Федір продає свій будинок на при кінці 1989 мати переїхала у місто Бердянськ до брата Федора, у неї не вистачило грошей на придбання будинку, частина грошей була витрачена. У той час позивач був на березі, передав братові 4000 рублів.. Брат надіслав матері 9000 рублів мати оформила будинок на своє ім'я. Позивач зміг провідати матір лише в літку 1994 року. У цей час сестра ОСОБА_8 зі своїми дітьми Світланою, ІНФОРМАЦІЯ_1, Денисом, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11 мешкали у матері. Надія не давала домову книгу і паспорт матері. Позивач зазначив, що він допомогав матері весь час, купував ліки, давав гроші.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні позов не визнали і вважали, що немає законних підстав для визнання договору дарування недійсним, оскільки ОСОБА_4 діяла добровільно, при здоровому розумі, усвідомлюючи свої дії .

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилася, надав судові письмову заяву про розгляд справи у її відсутність та не визнання позовних вимог, вказав, що ніколи не мала наміру подарувати домоволодіння, розташоване за адресою: м. Бердянськ, вул. Декабристів, 113 ОСОБА_1М ., що вона завжди обіцяла подарувати його своїй доньці ОСОБА_2, оскільки вона тривалий час, більше 26 років доглядає за нею, утримує її, підтримує в належному стані домоволодіння.

Це вона і зробила в 2010 році, подарувавши домоволодіння ОСОБА_2, ніякого тиску, примусу на неї не було, це вона зробила добровільно, при здоровому розумі, діючи вільно, усвідомлюючи значення своїх дій. Як, вказала відповідач ОСОБА_4 вона не помилялася при укладанні договору дарування і розуміла його наслідки, бажала укласти саме договір дарування, а не будь-який інший договір.

Представник Бердянської державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явився, надав судові письмову заяву про розгляд про розгляд справи у його відсутність.

Приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не з»явилася, повідомлялася судом в передбаченому законом порядку.

Суд, заслухав сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов не підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування від 04.11.2010 року 21.08.2015 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності , передбаченого ст.. 257 ЦК України, як пояснив позивач в ході судового розгляду, про оспорюваний ним договір він узнав в квітні 2015 року при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_12 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд вважав в даному випадку причину пропуску строку звернення позивачем до суду поважною і поновив йому цей строк.

Відповідно до договору дарування від 04.11.2010 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідченого Бердянською державною нотконторою в реєстрі за № 1-1111, ОСОБА_4 подарувала , а ОСОБА_2М, прийняла в дар житловий будинок, розташований за адресою: м. Бердянськ, вул. Декабристів, 113.

Відповідно до преамбули договору дарування від 04.11.2010 року сторону договору заявили, що вони попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів і уклали цей договір при здоровому розумі та ясній пам»яті та діючи добровільно.

Згідно до п.5 договору дарування від 04.11.2010 року дарувальник стверджує, що дарування здійснюється нею без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального.

Відповідно до п.10 договору дарування від 04.11.2010 року, дарувальник та обдарований стверджують, що договір цей не приховує іншу угоду і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов»язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.12009 року № 9 , відповідно до ст.ст. 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину ( ст.229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також , що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов»язань, які виникли з правочину, і не пов2язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Позивачем судові не надано жодного належного доказу, що відповідач ОСОБА_4 помилялася щодо суттєвих обставин договору дарування , навіть в позовній заяві позивачем не вказано жодної обставини, яка б підтверджувала, що оспорюваний позивачем договір, був укладений внаслідок помилки, що має суттєве значення та не надав судові жодних доказів на підтвердження цих або будь-яких інших обставин.

Судом були допитані свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_9, яка була опитана судом за клопотанням позивача, рідна сестра позивача та ОСОБА_2, які показали суду, що ОСОБА_4 казала, що подарувала будинок своїй доньці ОСОБА_2 і при цьому, як стверджували свідки, вона була при здоровому розумі і діяла добровільно.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насемперед сторони правочину, тому у даному випадку позов про визнання правочину недійсним може бути задоволений тільки на вимогу сторони, яка діяла під впливом помилки.

Позивачем не доведено судові порушення його прав, зокрема, які ж саме його права були порушені укладанням договору дарування і як вони будуть поновлені у разі визнання договору дарування недійсним.

Згідно з правовим висновком ВСУ у справі № 6-94 чс 13, відповідно до якого однією із обов»язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв»язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач немає правових підстав для задоволення позову.

Таким чином, суд, оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає, що договір дарування від 04.11.2010 року був нотаріально посвідчений, всі вимоги законодавства при його укладанні сторонам були роз»яснені нотаріусом і він був підписаний сторонами правочину, ніяких порушень вимог законодавства при укладанні договору не було, договір є дійсним і в ході судового розгляду не встановлено жодних підстав, передбачених законодавством для визнання його недійсним.

На підставі ст.ст. 215, 229 ЦК України, п. 19, 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 і керуючись ст..ст. 15, 30, 62, 202, 214, 221 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області - ОСОБА_5, Бердянська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області.Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СуддяОСОБА_13