АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Соколової В.В., Шахової О.В.

при секретарі: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 в інтересах Куликовської Тетяни Вікторівни та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року у справі позовом ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куликовської Тетяни Вікторівни, третя особа: Міністерство юстиції України, ОСОБА_4, ОСОБА_6, про визнання неправомірними дій приватного нотаріуса, скасування нотаріальної дії та зобов'язання вчинити дії,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/11397/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Рибак М.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року позов ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куликовської Т.В., треті особи: Міністерство юстиції України, ОСОБА_4, ОСОБА_6, про визнання неправомірними дій приватного нотаріуса, скасування нотаріальної дії та зобов'язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу КуликовськоїТ.В. по нотаріальному посвідченню договору позики від 18 жовтня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1269, неправомірними.

Скасовано нотаріальну дію, вчинену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т.В., по нотаріальному посвідченню договору позики від 18 жовтня 2007 року, зареєстрованому в реєстрі за № 1269.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Зазначає, що судом неповно досліджено обставини, що мають значення для справи, не було прийнято до уваги той факт, що договори позики та іпотеки були укладені на підставі та в межах наданої ОСОБА_4 позивачем ОСОБА_5 довіреності від 16 жовтня 2007 року, в якій були визначені всі повноваження. Перед посвідченням договорів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т.В. було здійснено перевірку всіх документів, в тому числі довіреності. Також зазначає, що ОСОБА_5 фактично схвалив укладення договору позики та договору іпотеки від 18 жовтня 2007 року. 20 жовтня 2010 року Печерським районним судом м. Києва було ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 суму заборгованості за договором позики. ОСОБА_5 не було оскаржено вказане рішення суду, виконавчий лист на примусове виконання не видавався, виконавче провадження не відкривалося. Вказане рішення виконано позивачем добровільно, отже, ОСОБА_5 на момент виконання визнавав наявність у нього заборгованості а договором позики, укладеним в його інтересах представником. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року було відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів позики та іпотеки.

Також не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куликовської Т.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Зазначає, що договір позики від 18 липня 2007 року на час ухвалення оскаржуваного рішення був чинним, визнання дій по нотаріальному посвідченню такого договору неправомірними є неприпустимим. Твердження позивача про те, що довіреністю від 16 жовтня 2007 року ОСОБА_4 не уповноважувалася на укладення договору позики, не може братися до уваги, оскільки вказаній обставині вже надано правову оцінку. Довіреність, яка видана на ім'я ОСОБА_4, не обмежує кола правочинів, які вона могла б укладати від імені ОСОБА_5 Також звертає увагу на те, що вимоги були заявлені позивачем з пропуском позовної давності. Вважає, що судом було порушено положення ст. ст. 5, 10 ЦПК України.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити з наведених в ній підстав, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 в інтересах приватного нотаріуса Куликовської Т.В. не заперечувала.

ОСОБА_1, ОСОБА_10 в інтересах приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куликовської Т.В. підтримала свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених в ній підстав, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 не заперечували.

ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_11 проти задоволення апеляційних скарг заперечували, вважала, що спір вирішений судом правильно.

Фартушна В.Л. в інтересах Міністерства юстиції України покладала вирішення справи на розсуд суду відповідно до норм чинного законодавства.

ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_6 проти задоволення апеляційних скарг як ОСОБА_4, так і Куліковської Т.В., не заперечував.

В судове засідання особисто Куликовська Т.В., ОСОБА_6 не з'явились, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, забезпечили явку в судове засідання своїх уповноважених представників, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т.В. було посвідчено договір позики, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, від імені якого діяла ОСОБА_4, на підставі довіреності, посвідченої 16 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ященко В.М., зареєстрованої в реєстрі за № 5820 (т.1, а.с.19-20).

Відповідно до вказаної довіреності ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_4 розпоряджатися (продати, обміняти, передати в іпотеку, оренду тощо), а також управляти належною йому всією квартирою АДРЕСА_1. Для цього ОСОБА_4 було, серед іншого, надано право розписуватися за ОСОБА_5, в тому числі підписувати договір купівлі-продажу, міни, іпотеки, оренди тощо (т.1, а.с.25).

Того ж дня, між тими ж сторонами, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т.В. було посвідчено договір іпотеки (т.1 а.с.21-24).

У грудні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куликовської Т.В. треті особи: Міністерство юстиції України, ОСОБА_4, ОСОБА_6, про визнання неправомірними дій приватного нотаріуса, скасування нотаріальної дії та зобов'язання вчинити дії, в якому просив визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куликовської Т.В. по нотаріальному посвідченню договору позики від 18 жовтня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1269, неправомірними, скасувати нотаріальну дію, вчинену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т.В., по нотаріальному посвідченню договору позики від 18 жовтня 2007 року, зареєстровану в реєстрі за № 1269 та вилучити з Державного реєстру правочинів запис про реєстрацію договору позики, нотаріально посвідченого 18 жовтня 2007 року.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_5, визнав дії приватного нотаріуса Куликовської Т.В. по нотаріальному посвідченню договору позики від 18 жовтня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1269, неправомірними та скасував вказану нотаріальну дію.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачена можливість оскарження у судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні» від 31.01.1992 при вирішення питання щодо обґрунтованості вимог суди мають виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суровій відповідності з встановленими для даного органу чи службової особи компетенцією і порядком їх вчинення, не допускаючи при цьому як потурання відхиленням від зазначеного порядку, так і формального скасування нотаріальної дії, коли ці відхилення не вплинули на її вчинення.

Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних відносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

Нотаріальна дія по посвідченню правочину не є правочином у розумінні ст.204 ЦК України.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що предметом даного спору є правомірність дій приватного нотаріуса по посвідченню договору позики, а не вимоги щодо дійсності такого договору. Питання схвалення договору позики також повинні бути предметом окремого судового розгляду.

Згідно зі ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Статтею 1003 ЦК Україні визначено, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Статтею 43 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, встановлюють особу громадянина, його представника або представника підприємства, установи, організації, що звернулися за вчиненням нотаріальних дій.

Згідно з ст. 44 Закону України «Про нотаріат» при посвідченні угод з'ясовується дієздатність громадян і перевіряється правоздатність юридичних осіб, які беруть участь в угодах. У разі укладення угоди представником перевіряються його повноваження.

Пунктом 42 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі по тексту - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від З березня 2004 року N 20/5 (в редакції Наказу Міністерства юстиції України від 29 серпня 2007 року N 703/5) (чинна на момент посвідчення договору позики), відповідно до якої при укладенні правочину представником нотаріус перевіряє його повноваження за довіреністю (її дублікатом), виданою представникові, за допомогою Єдиного реєстру довіреностей в порядку, передбаченому Положенням про Єдиний реєстр довіреностей. За результатами перевірки справжності довіреності (її дубліката) виготовляється витяг з Єдиного реєстру довіреностей, який додається до примірника правочину, що залишається у справах нотаріуса.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус чи інша посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляють у вчиненні нотаріальної дії, якщо, зокрема, вчинення такої дії суперечить законові.

Згідно довіреності, посвідченої 16 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ЯщенкоВ.М., зареєстрованої в реєстрі за № 5820, виданої ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_4, на підставі якої останньою був укладений та підписаний договір позики від 18 жовтня 2007 року, ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_4 розпоряджатися (продати, обміняти, передати в іпотеку, оренду тощо), а також управляти належною йому всією квартирою АДРЕСА_1.

Проте, прямого посилання на можливість укладення від імені ОСОБА_5 ОСОБА_4, договору позики вказана довіреність не містить.

Крім того, згідно з копією довіреності, що долучена до матеріалів справи, прізвище довірителя було зазначено не ОСОБА_5, а ОСОБА_5.

Разом з тим, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т.В. в порушення наведених норм при посвідченні договору позики від 18 жовтня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1269, не було перевірено у встановленому порядку обсяг повноважень представника ОСОБА_4, а також не здійснено належних дій з пошуку в Реєстрі за прізвищем довірителя для уникнення непорозумінь щодо різного написання його прізвища в поданих для вчинення нотаріальної дії документах.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання неправомірними дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куликовської Т.В. по нотаріальному посвідченню договору позики від 18 жовтня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1269, та скасування вказаної нотаріальної дії.

При цьому, суд обґрунтовано відхилив заперечення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куликовської Т.В. та ОСОБА_4 в частині того, що позивач схвалив дії ОСОБА_4 за договором позики шляхом його виконання, оскільки предметом розгляду у справі є правомірність дій нотаріуса по посвідченню договору позики. Тобто, при розгляді даної справи слід з'ясовувати лише наявність чи відсутність порушень з боку нотаріуса при вчиненні нотаріальних дій, питання чинності чи виконання договору знаходиться поза межами дослідження в рамках розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги Куликовської Т.В. про те, що положення довіреності «…розписуватися за мене, в тому числі підписати договір купівлі-продажу, міни, іпотеки, оренди, тощо…» не обмежували кола правочинів, які могла підписувати ОСОБА_4 від імені та в інтересах позивача, а тому вона була наділена повноваженнями підписувати та укладати договір позики колегія суддів також вважає безпідставними з огляду на наступне.

За змістом ст.ст. 1000,1003, 1004 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненими. Повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.

За ч. З ст. 244 ЦК довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій для представництва перед третіми особами. Основною метою довіреності є засвідчення факту уповноваження особи на вчинення певних юридичних дій. Натомість основною метою договору доручення є визначення умов такого уповноваження.

Таким чином, слово «тощо» в спірній довіреності відповідно до вищевикладених вимог законодавства не може бути визначенням чіткої та конкретної юридичної дії, і не в якому разі не може значити, на думку колегії, що третя особа ОСОБА_4 мала право на укладення договору позики, оскільки як убачається із довіреності, яка була видана позивачем на ім'я ОСОБА_4, та посвідченої 16 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ященко В.М., зареєстрованої в реєстрі за № 5820, ОСОБА_4 було уповноважено виключнорозпоряджатися та управляти квартирою. Повноваження щодо отримання позики та підписання відповідного договору в довіреності відсутні.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куликовської Т.В. на сплив позовної давності.

Матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що позивачу було відомо про порушення його права приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т.В. до 10 жовтня 2012 року, коли у нього з'явилася можливість ознайомитися зі змістом заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2010 року у справі № 2-3496/10. Як зазначає сам ОСОБА_5, саме з даного рішення суду він і дізнався про посвідчення договору позики приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т.В.

Будь-які докази на спростування вказаних обставин у матеріалах справи відсутні.

Відповідно, колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги представника приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу КуликовськоїТ.В. щодо спливу позовної давності.

Також, колегія суддів відхиляє посилання представника ОСОБА_4 на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року було відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів позики та іпотеки, оскільки дані обставини не мають значення для вирішення питання про правомірність дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куликовської Т.В. по нотаріальному посвідченню договору позики від 18 жовтня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1269.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про вилучення з Державного реєстру правочинів запису про реєстрацію договору позики, нотаріально посвідченого 18 жовтня 2007 року сторонами не оскаржено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 в інтересах Куликовської Тетяни Вікторівни та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: В.В. Соколова

О.В.Шахова