Справа №705/6078/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого - судді Прокулевича В.С.

при секретарі Крисюк Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Умань справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання укласти договір найму,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про зобов'язання укласти договір найму, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності серії СЕ ААІ № 320783, свідоцтва про право на спадщину за законом серії СЕ АІ № 320782 від 25.04.1997 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серії СЕ ЧР № 135448 від 22.12.2004 року ОСОБА_3 є власницею будинку АДРЕСА_1.

Вони з покійним чоловіком разом будували вищезазначений будинок. Будинок був побудований на дві половини, одну вони будували для себе, іншу для проживання майбутніх дітей. Оскільки вони з чоловіком проживали в одній частині будинку, то інша була вільною і на прохання рідного брата її чоловіка вони йому дозволили вселитись тимчасово для проживання, оскільки він розраховував отримати квартиру. Брат чоловіка участі в будівництві взагалі не приймав і вселився на тимчасове проживання в іншу частину домоволодіння лише зі згоди чоловіка ОСОБА_3 Брат чоловіка в'їхав в домоволодіння разом з сім'єю.

У 1982 році син чоловікового брата одружився на відповідачці і вона з дозволу чоловіка ОСОБА_3, також тимчасово вселилися до будинку. Вони всі разом проживали дружно, з повагою відносились один до одного, а тому питання про виселення не піднімали і розраховували, що з часом питання з власним житлом вони врегулюють і виселяться добровільно.

Пізніше, чоловік ОСОБА_3, його брат та чоловік відповідачки померли, а дружина чоловікового брата безвісти пропала і ОСОБА_2 залишилася проживати з дітьми в тій частині будинку і відтоді вона почала намагатися зробити умови проживання ОСОБА_3 неможливими. Вона систематично порушує правила співжиття, порушує тишу, влаштовує сварки та бійки, нецензурно висловлюється на адресу ОСОБА_3. По даних питаннях ОСОБА_3 неодноразово зверталась до правоохоронних органів, які виносили постанови про відмову в порушенні кримінальної справи. Відповідачка відчуває себе власницею домоволодіння, без дозволу ОСОБА_3 демонтувала трубу для опалення, поміняла вікна та двері, внаслідок чого будинок почав руйнуватись. Добровільно відповідачка залишити будинок, що знаходиться у власності ОСОБА_3 не хоче, а тому позивач вимушений звертатись з позовом до суду за захистом свого порушеного права.

На даний час відповідачка користується частиною житлового будинку А-1, а саме: верандою площею 7,4 кв.м., кухнею площею 9,5 кв.м., кімнатою площею 16,6 кв.м., кімнатою площею 12,8 кв.м., а також господарськими будівлями та спорудами - сараєм, погрібом та убиральнею. Цю частину будинку ОСОБА_3 з чоловіком будували для комфортного життя їх майбутніх дітей і плекали надію на проживання великою і щасливою родиною, але склалось по-іншому і те, що чоловік ОСОБА_3 дозволив своєму братові та його сім'ї тимчасово мешкати в частині домоволодіння стало великою помилкою, адже після смерті всіх членів сім'ї, ОСОБА_3 залишилась проживати в будинку з зовсім чужою людиною, яка, як вона сподівалась, буде мати повагу до неї та можливо догляне її у похилому віці. А натомість відповідачка намагається ОСОБА_3 по скоріше зжити з цього світу і заволодіти майном, що вона вже намагалась зробити через рішення суду, але апеляційний суд Черкаської області відмовив їй у задоволенні таких вимог і зазначив, що вона проживає в будинку лише як член сім'ї свого померлого чоловіка.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, участь у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

ОСОБА_3 всіляко намагалась врегулювати питання по доброму, сподівалась на те, що якщо вона не буде виганяти відповідачку зі своєї власності, то та її догляне до смерті і можливо залишить будинок їй, але відповідачка по доброму не хоче і намагається і так хвору літню жінку ще по швидше відправити на той світ.

ОСОБА_3 є єдиним власником спірного будинку з 1997 року.

Ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 319 ЦК України право власності є непорушним Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Всупереч вищевикладеним нормам ОСОБА_3 не може в повній мірі здійснити своє право власності щодо побудованого вищевказаного житлового будинку. У цьому випадку її обмежено у праві розпоряджатись своїм майном.

Ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартири), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманні будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються у судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України.

Відповідачка була членом сім'ї свого померлого чоловіка, який був тимчасово вселений в будинку з дозволу чоловіка ОСОБА_3, який на той час був власником будинку. ОСОБА_3 є новою власницею домоволодіння,а відповідачка не є членом її сім'ї, а тому оскільки припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 ЖК України.

Ст. 162 ЖК України встановлено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Оскільки відповідачка на даний час користується власністю ОСОБА_3 і не бажає виселятись, тому ОСОБА_3 має вимагати сплату коштів за користування її майном та визначити ОСОБА_2 для проживання кімнату площею 12,8 кв.м., що позначена в технічному паспорті 2-4.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України власник особисто визначає житлове приміщення, яким мають право користуватись інші члени.

При переході права власності на жилий будинок (частину будинку, квартири), в якому знаходиться здане в найм жиле приміщення, до іншої особи договір найму зберігає силу до закінчення зазначеного в ньому строку.

Якщо договір найму укладено без зазначення строку, новий власник будинку (квартири) вправі вимагати його розірвання у випадках і в порядку, передбачених ст.168 цього Кодексу.

За змістом даної статті право користування житлом як центральний елемент договору найму, а також інші права та обов'язки наймача зберігаються до закінчення строку дії договору найму, якщо житло - предмет договору - перейшло у власність іншої особи. Оскільки новий власник житла автоматично, в силу закону набуває прав та обов'язків наймодавця, він може вимагати розірвання договору.

Згідно ст.158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму житлового приміщення.

У відповідності до ст.159 ЖК України предметом договору найму в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, може бути як ізольоване, так і неізольоване жиле приміщення (кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом), а також частина кімнати. Не можуть бути самостійним предметом договору найму приміщення, непридатні для проживання (підвали тощо), а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора та ін.).

Жиле приміщення здається наймачеві на визначений строк без зазначення строку.

Предмет договору найму у приватному житловому фонді згідно з ЖК УРСР є ширшим, ніж в будинках державного та громадського житлового фонду, де у найм може передаватись лише ізольоване жиле приміщення (ч.1 ст. 63 ЖК). Водночас приватний власник може передавати у користування також неізольоване житлове приміщення, під яким розуміється кімната, яка не має самостійного виходу до підсобних приміщень - кухні, коридору тощо.

У тимчасове оплатне користування наймодавець може передавати квартиру або будинок в цілому або їх частину (ч.1 ст. 812 ЦК). Необхідним елементом договору в будь-якому випадку виступає право наймача на користування житловими приміщеннями, тобто кімнатами, кімнатою або частиною кімнати.

Із змісту ч.1 ст. 821, ст. 822 ЦК України випливає, що навіть якщо сторони договору не погодили строк найму, договір вважатиметься строковим, а й його строк становитиме 5 років.

Виходячи із системного аналізу вищезазначених норм, ОСОБА_3, як новий і єдиний власник домоволодіння № 38 по вул. Мирводи м. Умань, має право вимагати від відповідачки укладення платного договору найму (користування) житловим приміщенням та визначити їй для проживання кімнату загальною площею 12,8 кв.м..

В судовому засіданні 05 лютого 2015 року ОСОБА_1, який діє згідно доручення в інтересах ОСОБА_3 надав заяву про уточнення позовних вимог, а саме просив зобов?язати ОСОБА_2 укласти з ОСОБА_3, що є власником домоволодіння АДРЕСА_1 оплатний договір найму (користування) житлового приміщення визначивши їй у користування веранду площею 7,4 кв.м., кухню площею 9,5кв.м., кімнату площею 16,6 кв.м., кімнату площею 12,8 кв.м., що є частиною житлового будинку А-1.

В судовому засіданні ОСОБА_1, який діє згідно доручення в інтересах ОСОБА_3 змінені позовні вимоги підтримав та просив задоволити.

Відповідачка від дачі пояснень в судовому засіданні відмовилась, залишивши залу судового засідання.

В судовому засіданні встановлено що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності серії СЕ ААІ № 320783, свідоцтва про право на спадщину за законом серії СЕ АІ № 320782 від 25.04.1997 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серії СЕ ЧР № 135448 від 22.12.2004 року належить будинковолодіння АДРЕСА_1.

В даному будинковолодінні АДРЕСА_1, як член сім'ї свого померлого чоловіка, проживає та користується частиною житлового будинку а саме: верандою площею 7,4 кв.м., кухнею площею 9,5 кв.м., кімнатою площею 16,6 кв.м., кімнатою площею 12,8 кв.м., та господарськими будівлями та спорудами - сараєм, погребом та убиральнею ОСОБА_2, яка оплату, за користуваннями житловим приміщеннями в будинку та господарськими приміщення, не проводить, від укладення договору найму з власником будинковолодіння ухиляється.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 319 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартири), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманні будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються у судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України.

Ст. 162 ЖК України встановлено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України власник особисто визначає житлове приміщення, яким мають право користуватись інші члени.

При переході права власності на жилий будинок (частину будинку, квартири), в якому знаходиться здане в найом жиле приміщення, до іншої особи договір найму зберігає силу до закінчення зазначеного в ньому строку.

Якщо договір найму укладено без зазначення строку, новий власник будинку (квартири) вправі вимагати його розірвання у випадках і в порядку, передбачених ст.168 цього Кодексу.

Згідно ст.158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму житлового приміщення.

У відповідності до ст.159 ЖК України предметом договору найму в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, може бути як ізольоване, так і неізольоване жиле приміщення (кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом), а також частина кімнати. Не можуть бути самостійним предметом договору найму приміщення, непридатні для проживання (підвали тощо), а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора та ін.).

Як вбачається з вимог ч.1 ст. 812 ЦК України у тимчасове оплатне користування наймодавець може передавати квартиру або будинок в цілому або їх частину. Необхідним елементом договору в будь-якому випадку виступає право наймача на користування житловими приміщеннями, тобто кімнатами, кімнатою або частиною кімнати.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення, як обґрунтований і документально підтверджений, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_2, як член сім'ї свого померлого чоловіка, користується частиною житлового будинку АДРЕСА_1, а саме: верандою площею 7,4 кв.м., кухнею площею 9,5 кв.м., кімнатою площею 16,6 кв.м., кімнатою площею 12,8 кв.м., а також господарськими будівлями та спорудами - сараєм, погребом та убиральнею, які належать ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності серії СЕ ААІ № 320783, свідоцтва про право на спадщину за законом серії СЕ АІ № 320782 від 25.04.1997 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серії СЕ ЧР № 135448 від 22.12.2004 року, але оплату за користування жилим приміщенням в будинку та господарськими приміщення не проводить, від укладення договору найму з власником будинковолодіння ухиляється, а тому є всі підстави для задоволення заявленого позову.

На підставі ст.ст. 319, 321, 405, 810, 812 ЦК України, ст.ст.64, 156, 158, 159, 162 ЖК України, керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 169, 208, 209, 212-215, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Зобов?язати ОСОБА_2 укласти з ОСОБА_3, що є власником домоволодіння АДРЕСА_1 оплатний договір найму (користування) житлового приміщення визначивши їй у користування веранду площею 7,4 кв.м., кухню площею 9,5кв.м., кімнату площею 16,6 кв.м., кімнату площею 12,8 кв.м., що є частиною житлового будинку А-1.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачкою до Уманського міськрайонного суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачкою в апеляційному порядку.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем до судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області, через Уманський міськрайонний суд, протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий В.С. Прокулевич