АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою БілоусаАндрія Володимировича - представника Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє вимог щодо предмету спору ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє вимог щодо предмету спору ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_6 взятих на себе грошових зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконав. У зв'язку з цим виникла заборгованість в розмірі 231 455,80 грн., яка складається з 899 150,63 грн. заборгованості за кредитом, 216 530,99 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 56 181,05 грн. пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, 1000 грн. фіксованої частини штрафу і 58 593,13 грн. процентної складової штрафу. Позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, укладеним з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 125КМ_В від 09.07.2007 року, що був укладений між банком та ОСОБА_5; предметом іпотеки за договором іпотеки договір іпотеки №125КМ_В від 09.07.2007 є квартира АДРЕСА_1. Позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його публічним акціонерним товариством КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-ким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування і перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Крім того позивач заявив вимогу про виселення відповідача та інших осіб із вказаної квартири і просив стягнути на його користь судові витрати.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року позов задоволено частково. З метою задоволення грошових вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) які виникли із заборгованості ОСОБА_7 за договором № 125КМ_В від 09.07.2007, яка складається з 899 150,63 грн. заборгованості за кредитом, 216 530,99 грн. заборгованості по процентам, 56 181,05 грн. пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, 1 000,00 грн. фіксованої частини штрафу і 5 859,31 грн. процентної складової штрафу, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № від 09 липня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лисенком 9 липня 2007 року за реєстровим №7167, а саме на квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., ідентифікаційний номер: НОМЕР_1), шляхом продажу з прилюдних торгів з початковою ціною продажу предмета іпотеки, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження у порядку Закону України «Про виконавче провадження». Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.08.2015 в частині відмовлених позовних вимог : зменшення неустойки до 5 859,31 грн., відмови у виселенні та відмови в отриманні витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі- продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та порядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно - правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. В частині задоволених вимог рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що чинним законодавством та умовами договору передбачено, що іпотекодавець надає іпотекодаржателю право здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладання договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодаржателя, і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодавця, у т.ч. отримати витяг з державного реєстру прав власності на нерухоме майно (п. 27 Договору іпотеки), вважає вимогу позивача стосовно надання права отримати витяг з Державного реєстру прав власності, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки - законною і обґрунтованою. Також підлягають задоволенню вимоги щодо виселення та зняття з реєстрації відповідача з предмету іпотеки, оскільки має місце порушення прав позивача як іпотекодержателя щодо звільнення вказаних житлових приміщень їх мешканцями, в розумінні вимог статті 3 ЦПК України щодо права особи для звернення до суду за захистом. Вважає, що суд першої інстанції необгрунтовано дійшов висновку щодо можливості застосування ч.3 ст. 551 ЦК України, за відсутності відповідної заяви Позичальника (Відповідача), що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивача ОСОБА_9 надіслала до суду клопотання про можливість розгляду справи у відсутності представника ПАТ «ПриватБанк» У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторінабо інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.07.2007 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір №125КМ_В, згідно умов якого ОСОБА_7 було надано кредит в розмірі 125 000 доларів США гривень з кінцевим терміном його повернення 23.06.2017 та з оплатою 23,00 % річних за користування кредитом. Додатковим договором № 2 від 28.11.2012 до кредитного договору №125КМ_В від 09.07.2007 сторони змінили первинне кредитне зобов'язання, визначивши вид кредиту за договором як невідновлювальна кредитна лінія із лімітом кредитування у розмірі 984 778,42 грн. Із викладеного вбачається, що сторони змінили і валюту кредиту із доларів США на українську гривню. ПАТ КБ «Приватбанк» виконав свої зобов'язання перед ОСОБА_7, надавши йому у тимчасове оплатне користування грошові кошти в розмірі 984 778,42 гривень. Згідно умов кредитного договору відповідач ОСОБА_7, який є позичальником за кредитним договором, взяв на себе зобов'язання погашати кредит, сплачувати нараховані проценти за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки від 09.07.2007 і договір про внесення змін до нього від 13.07.2012, предметом якого є надання ОСОБА_5 в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві власності, в забезпечення виконання ОСОБА_7 зобов′язань перед іпотеко держателем, які випливають з кредитного договору №125КМ_В від 09.07.2007.

Договір іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки та продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом - п. 29 договору іпотеки, а також на підставі рішення суду - п. 24 у випадках, зокрема, порушення позичальником якого-небудь із зобов′язань, передбачених умовами кредитного договору.

Листом від 21.10.2013 кредитор повідомив позичальника та іпотекодавця про неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань із своєчасного повернення отриманих кредитних коштів і плати за користування ними, що випливають із кредитного договору № 125КМ_В від 09.07.2007 і заявив про вимогу достроково повернути суму кредиту у повному обсязі; крім того банк повідомив позичальника та іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вказаної вимоги (а.с. 6).

Проте вимоги банку у позасудовому порядку задоволені не були, що і стало підставою для звернення банку 02.09.2014 із даним позовом.

Наявні у матеріалах справи письмові докази - виписки з особового рахунку позичальника і розрахунок заборгованості за кредитним договором свідчать про те, що внаслідок неналежного виконання позичальником визначених кредитним договором грошових зобов'язань, у нього утворилась кредитна заборгованість.

Ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки - на квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_5 в рахунок погашення заборгованості із визначенням способу реалізації предмета іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів з початковою ціною продажу предмета іпотеки, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження у порядку Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконує належним чином взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, а відповідачем (іпотекодавцем) не виконуються зобов'язання за договором іпотеки, в установлений договором строк, сума кредиту, процентів та штрафних санкцій сплачені не були.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають вимогам закону.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо визначеної суми на погашення заборгованості за кредитним договором №125КМ_В від 09.07.2007, а також в частині не встановлення початкової ціни предмету іпотеки для його подальшої реалізації виходячи з наступного:

Перш ніж звертати стягнення на предмет іпотеки, суд зобов'язаний чітко, відповідно до вимог закону та умов договору визначити розмір заборгованості.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що позичальник ОСОБА_7 не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, зокрема, не погашає в добровільному порядку заборгованість за кредитом, відсотками, в зв'язку з чим у останньої утворилась заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, загальна сума заборгованості станом на 17.07.2014 становить розмір 231 455,80 грн., яка складається із 899 150,63 грн. заборгованості за кредитом, 216 530,99 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 56 181,05 грн. пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, 1000 грн. фіксованої частини штрафу і 58 593,13 грн. процентної складової штрафу.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність зменшення розміру процентної складової штрафу, що підлягає стягненню з відповідача до 5 859,31 грн., оскільки нарахована банком позичальнику пеня у розмірі 58 593,13 є непомірно великою, враховуючи загальний розмір заборгованості відповідача за кредитом і відсотками, а також нараховану банком пеню у розмірі 56 181,05 грн.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені із застуванням частини 3 статті 551 ЦК України, виходячи з наступного.

Так, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що розмір неустойки у вигляді пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором у розмірі 56 181,05 грн. та штрафу у розмірі 1000 грн. фіксованої частини і 58 593,13 грн. процентної складової штрафу складає загальну суму 115 774,18 грн., а розмір заборгованості за основним боргом становить суму 1 115 681,62 грн.

Отже розмір неустойки не перевищує розмір збитків, а тому правові підстави для застосування частини третьої статті 551 ЦК України відсутні.

Проте, судом першої інстанції не враховані положення статті 549 ЦК України про те, що пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій.

За умовами кредитного договору за порушення позичальником будь-якого із зобов′язань по сплаті процентів за користування кредитом, а також повернення кредиту, передбачених графіком, а також винагороди позичальник сплачує банку пеню - п.6.1. Крім того, у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому з грошових зобов′язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів позичальник зобов′язаний сплатити банку штраф у розмірі 1 000,00 грн. і 5% від суми встановленого у п. А2 кредитного договору (984 778,42 грн.) - п. 6.6.

Таким чином, за порушення позичальником строків виконання зобов′язання за кредитним договором банком одночасно нараховано пеню та штраф.

Отже, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов′язання (прострочення виконання грошового зобов′язання), що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення,а зобов′язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення штрафу у розмірі 1000 грн. (фіксованої частини) і 58 593,13 грн. (процентної складової штрафу) слід відмовити.

Крім того, суд першої інстанції, ухваливши рішення про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах у порядку Закону України «Про виконавче провадження» з початковою ціною продажу предмета іпотеки, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження не звернув уваги на таке.

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку», у розумінні норми ст. 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Так, ч. 6 ст. 38 Закону передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Таким чином, посилання суду першої інстанції у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмета іпотеки під час здійснення виконавчого провадження суперечить вимогам ст. ст. 39,43 Закону України «Про іпотеку».

Колегією суддів встановлено, що умовами договору іпотеки визначено, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки сторони погодились, що початкова ціна предмету іпотеки встановлюється у розмірі 100% від вартості, яка зазначена у п. 12 цього договору. У пункті 12 договору встановлена вартість предмету іпотеки в сумі 852 187,50 грн.

Встановлену за згодою сторін ціну продажу предмета іпотеки в сумі 852 187,50 грн. слід визначити, як початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішених вимог позивача про виселення ОСОБА_5 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі АДРЕСА_1 слід залишити без змін.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, що правові підстави для виселення ОСОБА_5 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі АДРЕСА_1 відсутні.

Крім того, слід врахувати, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що в іпотеку передано квартиру, яка була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів ОСОБА_5, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог ПАТ КБ «Приват банк» про виселення ОСОБА_5 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі АДРЕСА_1 відповідає вимогам закону.

За наведених обставин, рішення суду першої інстанції в частині вимог Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє вимог щодо предмету спору ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково. З метою задоволення грошових вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ), які виникли із заборгованості ОСОБА_7 за договором № 125КМ_В від 09.07.2007 в розмірі 1 171 862,67 грн., яка складається із 899 150,63 грн. - заборгованості за кредитом, 216 530,99 грн. - заборгованості по процентам, 56 181,05 грн. - пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 09 липня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лисенком О.О. 09 липня 2007 року за реєстровим № 7167, а саме на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на праві приватної власності, шляхом продажу з прилюдних торгів з початковою ціною продажу предмета іпотеки для подальшої реалізації квартири АДРЕСА_1 в сумі 852 187,50 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Білоуса Андрія Володимировича - представника Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року в частині вимог Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє вимог щодо предмету спору ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково. З метою задоволення грошових вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ), які виникли із заборгованості ОСОБА_7 за кредитним договором № 125КМ_В від 09.07.2007 в розмірі 1 171 862,67 грн. та складається із 899 150,63 грн. - заборгованості за кредитом, 216 530,99 грн. - заборгованості по процентам, 56 181,05 грн. - пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 09 липня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лисенком О.О., 09 липня 2007 року за реєстровим № 7167, а саме на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на праві приватної власності, шляхом продажу з прилюдних торгів з початковою ціною продажу предмета іпотеки для подальшої реалізації квартири АДРЕСА_1 в сумі 852 187,50 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Судді: