Номер провадження №2/243/5545/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
«07» грудня 2015 року м. Словянськ
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого - судді Чемодурової Н.О.,
при секретарі - Жмарьові П.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Словянська цивільну справу за позовом комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», в особі Словянського регіонального виробничого управління, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,
Представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності №03-52 від 19 грудня 2014 року (а.с.15), в судове засідання не зявився, суду надано клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, на задоволенні позовних вимог наполягають, не заперечують проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1, у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.19,22). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, що досліджені у судовому засіданні й відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а саме, дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статуту КП «Компанія «Вода Донбасу», затвердженого розпорядженням голови Донецької обласної ради від 28.08.2007р. за №98р, КП «Компанія «Вода Донбасу» створене відповідно до рішення Донецької обласної ради від 28.12.2004 №4/24-557 із змінами, внесеними рішенням від 23.03.2007 №5/8-181, шляхом перетворення Державного виробничого підприємства по зовнішньому централізованому водопостачанню «Укрпромводчормет».
Враховуючи наведені обставини, суд визнає, що між сторонами: КП «Компанія «Вода Донбасу» як суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання послуг по утриманню житлового будинку та прибудинкової території, послуг з надання електроенергії, питного водопостачання, та боржником ОСОБА_1 фізичною особою, склалися спірні правовідносини у сфері надання і оплати комунальних послуг, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України та Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-ІV (з відповідними змінами) Про житлово-комунальні послуги (далі - Закон).
Частиною першою статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Комунальні послуги, як убачається зі змісту статті 1 Закону Про житлово-комунальні послуги, це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до пунктів 1-4 статті 13 наведеного Закону залежно від функціонального призначення визначено перелік житлово-комунальних послуги, які поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо- будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення міць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд ( заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального значення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.
За приписами статті 19 цього Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Статтями 20, 21 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору.
Обовязок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків в редакції, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45.
При розгляді справи судом встановлено, що житловий будинок, в якому проживає відповідач, обслуговується позивачем.
Таким чином, необхідність укладення договору на надання комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Однак, дана вимога Закону сторонами спірних правовідносин не виконана.
Між тим, відсутність договору відповідно до вимог чинного цивільного законодавства України не є підставою для звільнення споживача від оплати комунальних послуг, оскільки згідно з частиною першою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Такою дією є надання комунальних послуг позивачем та їх отримання відповідачем.
Таким чином, надання послуг та їх фактичне споживання відповідачем свідчать про наявність між сторонами фактичних договірних правовідносин на умовах, передбачених Правилами користування приміщеннями жилих будинків, затверджених постановою КМУ від 08 жовтня 1992 року.
За таких обставин суд при вирішенні спірних правовідносин виходить із обсягу прав і обов'язків сторін відповідно до чинного законодавства, яке регулює взаємовідносини суб'єкта господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, та фізичних осіб, які отримують зазначені комунальні послуги.
Приписами пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Аналогічне положення закріплене в чинному Житловому кодексі Української РСР, у статті 68 якого передбачено, що наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги).
Положення вказаних нормативно-правових актів носять юридично обов'язковий характер і підлягають виконанню учасниками договірних правовідносин.
На підтвердження своїх вимог позивачем надано розшифровку суми заборгованості відповідача (а.с.6-7), з якої вбачається, що відповідач має заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 1958,80 грн., яка складається з основного боргу в розмірі 1651,04 грн., інфляційної складової в розмірі 16,68 грн., 3% річних в розмірі 291,08 грн.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми.
Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідки, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідач не скористався своїм правом на подання суду доказів, якими спростовується усе вищевикладене та своїх заперечень щодо розміру заборгованості.
Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку положень статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, як споживач комунальних послуг, внаслідок односторонньої відмови від договірних зобов'язань припинила їх виконання. Такі дії відповідача є протиправними, у зв'язку з чим за правилами статті 611 ЦК України стосовно неї настають правові наслідки у вигляді відшкодування на користь позивача заборгованості у в розмірі 1958,80 грн., яка складається з основного боргу в розмірі 1651,04 грн., інфляційної складової в розмірі 16,68 грн., 3% річних в розмірі 291,08 грн.
Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені та документально підтверджені судові витрати по справі, які складаються з судового збору у розмірі 1218 грн. 00 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 212, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за комунальні послуги задовольнити повністю.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.О. Чемодурова