Справа № 372/4390/14ц Головуючий у І інстанції Проць Т.В.
Провадження № 22-ц/780/1630/15 Доповідач у 2 інстанції Приходько
Категорія 18 04.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

04 квітня 2015 року колегія судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

при секретарі: Черепинець А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 січня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, третя особа ОСОБА_1,-

встановила:

у вересні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 28.02.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №KIG0GA0000786M, згідно якого Банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 31 500 Євро зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення 28.02.2010 року.

В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором 28.02.2006 року між банком та відповідачами був укладений договір іпотеки №KIG0GA0000786M, згідно якого останні передали в іпотеку банку нерухоме майно, а саме належну на праві власності відповідачам квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 85,83кв.м.

ОСОБА_1 зобов»язання за кредитним договором не виконує, його заборгованість станом на 16 липня 2014 року складає 169203,64 Євро, що за курсом НБУ еквівалентно 2698798 грн. 06 коп.

Оскільки відповідачі на звернення позивача, щодо погашення заборгованості не реагували, останній просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, надавши банку право укладати договір купівлі-продажу від імені відповідачів та наділити іншими необхідними для укладання договору повноваженнями. Також просив виселити відповідачів, які зареєстровані у квартирі.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 січня 2015 року позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №KIG0GA0000786M від 28.02.2006 року в розмірі 393 685 грн. 70 коп. заборгованості за кредитом, 795 980 грн. 30 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 32155 грн. 20 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом, 400 000 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором, а всього на суму 1 621 821 грн. 20 коп. звернено стягнення на квартиру №148 загальною площею 85,83кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Визначено початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» сплачений судовий збір в розмірі 1887 грн. 90 коп., з кожної.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 січня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Вказав, що рішення незаконне та необґрунтоване, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що ПАТ КБ «Приватбанк» тривалий час не пред»являв вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, в результаті чого, порушив встановлений законом трирічний строк позовної давності. Крім того квартира іпотекодавці є єдиним їхнім місцем проживання, і тому на неї не можливо звернути стягнення відповідно до вимог Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 лютого 2006 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №KIG0GA0000786M,згідно якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 31 500 Євро на споживчі цілі зі сплатою за користування кредитом 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.02.2010 року.

Виконання зобов»язань позичальника за вказаним договором забезпечувалось іпотекою нерухомості - чотирьохкімнатною квартирою АДРЕСА_1, загальною площею 85,83 кв.м., що підтверджується договором іпотеки від 28.02.2006 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Відповідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем станом на 16.07.2014 року вона становила 169 203,64 Євро, що складається із заборгованості за кредитом 24 682,49 Євро, заборгованості по процентам за користування кредитом 49 904,72 Євро, заборгованості по комісії за користування кредитом 2 016 Євро, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 92600,43 Євро.

Розрахунком заборгованості, та іншими матеріалами справи підтвердилося та третьою особою не заперечувалося одержання ОСОБА_1 від позивача кредитних коштів та наявність боргу за кредитним договором від 28.02.2006 року.

Так як офіційний курс гривні до Євро на день проведення розрахунку становив 100 євро до 1595,18 грн. то сума заборгованості за кредитом становила 393685 грн. 70 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 795980 грн. 30 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом 32155 грн. 20 коп., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 1476976 грн. 86 коп., а всього 2698798 грн. 06 коп.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із вищенаведеного вбачається, що всупереч умовам укладеного між сторонами договору ОСОБА_1 порушив узгоджений сторонами графік погашення суми кредиту та допустив виникнення заборгованості.

Також ст.525 ЦК України встановлюється, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлюється, що зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім цього, ч.1 ст.527 ЦК України встановлюється, що боржник зобов»язаний виконати свій обов»язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов»язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею п.1.ч.1 ст.530 ЦК України визначено строк (термін) виконання зобов»язання, якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущений строк для подачі позову не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки ні усної ні письмової заяви від ОСОБА_1, про застосування строків позовної давності, до суду першої інстанції останнім не заявлялися. В матеріалах цивільної справи зазначені заяви, відсутні.

У відповідності до ст.11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов»язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до положень вказаної статті Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Також ст.39 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому, рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки або шляхом проведення прилюдних торгів або застосуванням процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону. При цьому суд має визначити початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації.

Виконання зобов»язань позичальника за договором забезпечувався іпотекою нерухомості - чотирьохкімнатною квартирою АДРЕСА_1, загальною площею 85,83 кв.м., що підтверджується договором іпотеки від 28.02.2006 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла 06 червня 2007 року.

Також, з матеріалів спадкової справи, заведеної Обухівською районною нотаріальною конторою, щодо майна померлої її частку в спірній квартирі успадкувала матір - ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.09.2009 року.

Судом першої інстанції, з урахуванням вище зазначених доводів та вказаних вимог Закону правильно ухвалене рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки оскільки ОСОБА_1 всупереч умовам договору не сплачував передбачені ним платежі, ухилявся від виконання своїх зобов»язань по договору. Відповідачі поручились за виконання ОСОБА_1 зобов'язань переданим в іпотеку майном.

Доводи апеляційної скарги про те, що на спірну квартиру не можливо звернути стягнення в силу вимог Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до уваги виходячи із наступного.

Відповідачами по справі, і апелянтом, під час розгляду справи судом першої інстанції не подано доказів того, що спірна квартира є місцем постійного проживання відповідачів, і що у відповідачів не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Крім того відповідачами по справі рішення суду першої інстанції не окаржувалося до суду апеляційної інстанції.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі про порушення норм матеріального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного задовольнивши позов частково.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційні скарги і залишити рішення суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді