Справа № 489/6221/15-ц
Номер провадження 2/489/2978/15
РІШЕННЯ

Іменем України

08 грудня 2015 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" (далі-відповідач або ДП УДЦР) про стягнення винагороди за безперервний стаж роботи, премії та компенсації моральної шкоди,

встановив

У вересні 2015 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після звільнення вона звернулась до відповідача з проханням виплатити винагороду за безперервний стаж роботи та премію за підсумками роботи за 2014 рік, на що отримала відмову. Вважає таку відмову неправомірною та безпідставною.

Просила суд стягнути з відповідача винагороду за безперервний стаж роботи в сумі 2704,00 грн. та премію за підсумками роботи за 2014 рік.

21.10.2015 до суду від відповідача надійшло заперечення. Зазначає, що оскільки позивач на момент виплати премії та винагороди не перебувала у трудових відносинах з відповідачем, то відсутні правові підстави для виплати відповідної премії та винагороди за безперервний стаж роботи.

10.11.2015 від позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог. Просила суд стягнути з відповідача винагороду за безперервний стаж роботи в сумі 2704,00 грн., премію за підсумками роботи за 2014 рік в сумі 1690,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги та просила про їх задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Надіслали суду письмові заперечення.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

З 10.01.2007 позивач працювала на посаді юрисконсульта 2 категорії Миколаївської філії УДЦР, що підтверджується записами в трудовій книжці (а. с. 5-6).

31.12.2014 на підставі наказу (розпорядження) № 51/п від 19.12.2014 позивача звільнено з посади юрисконсульта 2 категорії (а. с. 7).

28.04.2015 позивач звернулася до відповідача з проханням виплатити їй винагороду за безперервний стаж роботи та премію за підсумками роботи за 2014 рік.

04.06.2015 відповідач повідомив позивача, що підстав для виплати відповідних премій та винагороди немає.

На час звільнення позивача діяло Положення щодо преміювання працівників Державного підприємства "Український державний центр радіочастот", затверджене наказом № 467 від 01.10.2014 та Положення про порядок та умови виплати винагороди працівникам Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" за безперервний стаж роботи, затверджене наказом УЦДР № 467 від 01.10.2014.

На початку 2015 року до вказаних положень були внесені зміни шляхом викладення їх в новій редакції, однак застосуванню підлягають Положення, що діяли на момент роботи та звільнення позивача.

Наказом №37 від 29.01.2015 визначено виплатити винагороду за безперервний стаж роботи працівникам Центру. Однак питання щодо виплати винагороди позивачу або відмови у виплаті не вирішено.

Пунктом 1.2. Положення (Додаток 7) про порядок та умови виплати винагороди працівникам ДП УДЦР за безперервний стаж роботи визначено, що винагорода за безперервний стаж роботи колективу Центру (філії) за рік виплачується всім працівникам, крім сумісників, основним місцем роботи яких є інше підприємство.

Відповідно до п. 2.5 Положення про порядок та умови виплати винагороди працівникам ДП УДЦР за безперервний стаж роботи працівники, які відпрацювали календарний рік, але звільнилися з роботи до моменту виплати винагороди, мають право на одержання цієї винагороди на загальних підставах (якщо з діючим положенням не має інших підстав для позбавлення їх винагороди) та в термін, встановлений на підприємстві.

Пунктом 2.6 вищезазначеного Положення встановлено, що звільненим у зв'язку з виходом на пенсію, за скороченням штату працівників (як позивача) протягом року винагорода виплачується пропорційно фактично відпрацьованого часу в даному році, але в термін, встановлений для її виплати працівникам підприємства.

Враховуючи те, що позивач працювала весь 2014 рік відповідач мав виплатити їй винагороду за безперервний стаж роботи в повному обсязі.

Наказом № 137 від 19.03.2015 визначено виплатити винагороду (по суті премію) працівникам Центру за підсумками роботи за 2014 рік згідно з додатком №1.

Пунктом 1.3 Положення (Додаток 6) про порядок та умови виплати премії працівникам ДП УДЦР за підсумками роботи за рік визначено, що премія за підсумками роботи колективу Центру (філії) за рік виплачується всім працівникам, крім сумісників, основним місцем роботи яких є інше підприємство.

Враховуючи те, що позивач працювала весь 2014 рік відповідач мав виплатити їй премію за підсумками роботи в повному обсязі.

В новій редакції Положення також вказується, що працівник який відпрацював рік має право на отримання винагороди, а питання про можливість виплати винагороди звільненим за п. 1 ст. 40 КЗПП працівникам, вирішується адміністрацією підприємства за узгодженням з профспілковим комітетом. Тобто право зберігається, однак вказується на окрему процедуру вирішення цього питання - узгодження з профспілковим комітетом. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що дане питання вирішувалося в такому порядку і що позивачу відмовлено у виплаті премії та винагороди за безперервний стаж роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного договору.

Статтею 2 цього ж закону визначено структуру оплати праці до якої входять: основна заробітна плата винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки); додаткова заробітна плата, винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Пленум Верховного Суду України в п. 8 Постанови № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснив, що при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат, необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначені умови і розміри цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або їхній розмір може бути зменшений) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли виплати обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач була звільнена з роботи (31.12.2015) на момент виплати премії працівникам ДП УДЦР за підсумками роботи 2014 року (19.03.2015) та виплати винагороди за безперервний стаж роботи (29.01.2015).

За таких обставин, у суду є підстави для задоволення позову в цій частину вимог, оскільки питання на підприємстві не вирішувалось адміністрацією, тому премія та винагорода за безперервний стаж роботи за 2014 рік позивачу є такою, що підлягає виплаті.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ N 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при застосуванні норм Кодексу законів про працю України потерпілий має право звернутися з такими вимогами до суду безпосередньо і суддя не вправі відмовити особі у прийнятті заяви з такими вимогами. Пунктом 9 вказаної постанови роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд виходить з того, що моральна шкода заподіяна позивачу неправомірними діяннями відповідача, що полягали у невиконанні вимог закону щодо виплати позивачу премії за підсумками роботи 2014 року та винагороди за безперервний стаж роботи, втілена у моральних стражданнях, зміні нормальних умов життя.

На підставі ст. 237-1 КЗпП України та керуючись принципом розумності, враховуючи характер і обсяг моральних страждань, виходячи з справедливих міркувань, суд вважає розумною компенсацією моральної шкоди 100 грн.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 212-214, 256-259 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" про стягнення винагороди за безперервний стаж роботи, премії та компенсації моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" (код ЄДРПОУ - 01181765) на користь ОСОБА_1 винагороду за безперервний стаж роботи в сумі 2704 (дві тисячі сімсот чотири) грн., премію за підсумками роботи за 2014 рік в сумі 1690 (одна тисяча шістсот дев'яносто) грн. та компенсацію моральної шкоди в сумі 100 (сто) грн.

Стягнути з Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" на користь держави судовий збір в сумі 974,4 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв