Справа № 464/5496/13-ц
пр.№ 2/464/262/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.11.2015 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі : головуючого-судді Мички Б.Р.

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ТзОВ ЖЕП Стимул-Сихів, Львівська міська рада, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, ОСОБА_2 районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, про демонтаж самочинно збудованих об'єктів та зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання права власності,-

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_10 районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом, в якому просить зобов'язати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 демонтувати самочинно збудовані обєкти на АДРЕСА_1 надбудову 2-го поверху до квартири №6, сарай (літ.«В») та гараж (літ.«Д»). В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачі по справі самочинно збудували спірні обєкти. За вказане адміністративне правопорушення Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області за ч.3 ст.96 КУАП на ОСОБА_3 (постанова від 18 січня 2012 р. №1с/51-ф) накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 204 грн. Розпорядженням голови ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради №170 від 11 квітня 2013 р. затверджено висновок міжвідомчої комісії та зобовязано співвласників квартири АДРЕСА_2 відповідачів по справі демонтувати самочинно збудовані згадані обєкти, будівництво яких здійснено без документів на землекористування, погодженої проектної документації, розпорядчого документа виконавчого органу та дозволу на виконання будівельних робіт терміном до 1 червня 2013 р. Проте відповідачі в добровільному порядку не демонтувала самочинно збудовані обєкти, що стверджується актом ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» від 10 червня 2013 р.

Відповідачі звернулися до суду із зустрічним позовом про визнання за ними права власності: на реконструйовану квартиру АДРЕСА_3, яка складається з пяти житлових кімнат площею: 19.0, 10.8, 10.8, 7.5, 12.9 кв.м, кухні площею 17.2 кв.м, ванної кімнати площею 3.2 кв.м, вбиральні площею 3.6 кв.м, коридору площею 6.1 кв.м 16.4 кв.м, комірки площею 2.2 кв.м, загальною площею 111,5 кв.м; добудований гараж під літ.«Д» та добудований сарай під літ.«В». В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що ними було здійснено розширення загальної та житлової площі шляхом надбудови на їх квартирою в межах стін квартири вказаного будинку, що не створює та не може створювати яких-небудь перешкод іншим мешканцям житлового будинку, не порушує права та інтересів власника земельної ділянки. Самочинні будови відповідають вимогам надійності і безпечної експлуатації, а тому просять позов задоволити.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради первісний позов підтримав з підстав, викладених в ньому, а зустрічний заперечив.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник у судовому засіданні первісний позов заперечили, а зустрічний просять задоволити; надали суду пояснення аналогічні змісту зустрічної позовної заяви. Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, хоча належним чином викликалася до суду.

Третя особа ОСОБА_7 та її представник, представник третьої особи ОСОБА_9 в судовому засіданні первісний позов підтримали, так як самовільне будівництво порушує права третьої особи, а в зустрічному просять відмовити.

Представник третьої особи ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» подав суду заяву про вирішенні первісного та зустрічного позовів на розсуду суду.

Інші треті особи до суду не зявилися, хоча належним чином викликалися, а відтак суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників процесу та показання свідка, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України.

Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_2.

Відповідачі самовільно здійснили реконструкцію їх квартири, а саме здійснили добудову другого поверху, а також самовільно здійснили будівництво сараю (літ.«В») та гаражу (літ.«Д») за даною адресою. Вказане підтверджується матеріалами справи та визнається особами, які беруть участь у справі, а відтак в порядку ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» №6 від 30 березня 2012 р. (надалі постанова пленуму) розяснено, що вирішуючи позови про знесення самовільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо у багатоповерхових багатоквартирних будинках, суди повинні враховувати, що положення статті 376 ЦК до цих правовідносин не застосовуються. Проте у випадку, коли квартира в такому будинку розташована на першому (цокольному) поверсі й власник здійснив прибудову до неї з одночасним зайняттям частини прибудинкової земельної ділянки, спір повинен вирішуватися відповідно до правил статті 376 ЦК.

Судом встановлено, що добудова другого поверху квартири АДРЕСА_4 здійснена без зайняття частини прибудинкової земельної ділянки, а відтак його знесення не може вирішуватися в порядку ст.376 ЦК України.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, іншими спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Разом з тим, відповідно до п.3.6 розділу VІ Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради № 3704 від 08 липня 2010 року, до повноважень районної адміністрації міської ради у галузі будівництва належить, зокрема, розгляд та вжиття заходів у встановленому виконавчим комітетом, департаментом містобудування порядку щодо фактів самовільного будівництва.

Крім цього, у п.3.1 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, що затверджене рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 р. № 835, визначено, що розгляд питань за фактами здійсненого самочинного будівництва об'єктів за підвідомчістю справ здійснює районна адміністрація відповідного району, у якому здійснюється самочинне будівництво. Дія положення поширюється на всі підприємства, установи та організації (п.1.2 положення).

Відповідно до ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Позивачем ОСОБА_2 районною адміністрацією Львівської міської ради способом захисту права обрано демонтаж самочинної надбудови другого поверху до квартири, а відтак в силу ст.10 ЦПК України зобов'язана була довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Правовою підставою своїх вимог позивач назвав ст.376 ЦК України.

В той же час відповідно до матеріалів справи положення ст.376 ЦК України не можуть бути правовою підставою для задоволення позову, оскільки правовідносини повязані з самочинним переплануванням/переобладнанням квартири врегульовані іншими нормами законодавства, зокрема - ст.383 ЦК України та ст.152 ЖК України.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах наданих їм повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі наведеного, ОСОБА_2 районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом про знесення надбудови другого поверху до квартири №6 по вул.Зеленій в м.Львові поза межами наданих їй повноважень, цивільне право такої не порушено, а тому відсутні правові підстави для його захисту в судовому порядку.

Щодо вимоги про демонтаж самочинно збудованих сараю та гаражу, то суд враховує таке.

Як вбачається із розпорядження голови ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради №170 від 11 квітня 2013 р., що в свою чергу стало підставою позовних вимог про демонтаж, відповідачами самочинно збудовано обєкти сарай і гараж, «будівництво яких здійснено без документів на землекористування, погодженої проектної документації, розпорядчого документа виконавчого органу та дозволу на виконання будівельних робіт».

З листів Державного архіву Львівської області від 7 серпня 2013 р. та відділу Держземагенства у м.Львові Львівської області від 21 жовтня 2013 р. вбачається, що відсутні документи щодо закріплення земельної ділянки за будинковолодінням №305 по вул.Зеленій в м.Львові. Таким чином, відповідно до вимог положень Конституції України, Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідачі здійснили самовільне будівництво на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді в особі Львівської міської ради (комунальна власність).

У ч.7 ст.376 ЦК України передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Таким чином, позивачем не зазначено жодної із підстав для знесення самочинного будівництва, передбачених ст.376 ЦК України.

Разом з тим, у п.22 згаданої постанови пленуму розяснено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

Водночас відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №015-12, складеного 22 квітня 2014 р. судовим експертом ТзОВ «ГАЛ-СВІТ» ОСОБА_11, підтриманим нею в суді, добудований гараж під літ. «Д» та добудований сарай під літ. «В» по вул.Зеленій, 305 в м.Львові не суперечать вимогам державних будівельних норм України, протипожежним, санітарним нормам і правилам. При цьому, позивачем не надано доказів порушення відповідачами при будівництві сараю та гаражу будівельних норм та правил.

Пояснення у суді третьої особи та її представника про те, що самовільне будівництво порушує права третіх осіб, не приймається судом до уваги, так як не є доказами по справі в силу положень ст.ст.57, 179 ЦПК України, такі не допитувались як свідки відповідно до вимог ст.184 ЦПК України. Інші належні та допустимі докази порушення прав третіх осіб, що б тягло за собою знесення самовільного будівництва, як це передбачено ч.4 ст.376 ЦК України, в матеріалах справи відсутні.

Самочинне будівництво також підлягає знесенню якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, як це передбачено ч.4 ст.376 ЦК України.

Львівська міська рада третя особа по справі, якій належить земельна ділянка, на якій здійснено самовільне будівництво, не підтримала позов ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради. Крім цього, з листа департаменту містобудування Львівської міської ради від 22 серпня 2012 р. вбачається, що є технічно можливою експлуатація сараю та гаражу за умови згоди співвласників будинковолодіння на вул.Зеленій, 305 в м.Львові та вирішення питання землекористування.

Таким чином, позивачем відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України не доведено позовних вимог про знесення самочинного будівництва.

Розглядаючи вимоги зустрічного позову про визнання права власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_5, то суд врахував наступне.

Згідно з ч. 2 ст.383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи №015-12 від 22 квітня 2014 р. встановлено невідповідність вузлів примикання стійок кроквяної конструкції даху другого рівня квартири, для чого необхідно виконати кріплення стійок даху для усунення зсуву даних конструктивних елементів даху.

Таким чином, суд позбавлений можливості визнання права власності на реконструйовану квартиру, яка не відповідає державним будівельним нормам та правилам.

Разом з тим, вимоги зустрічного позову про визнання права власності на самочинно збудовані сарай та гараж також не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

У наведеній вище постанові пленуму, зокрема у п.27 розяснено, що розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини п'ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91.

Крім цього, суд враховує вимоги ч.3 ст.376 ЦК України. Даною статтею передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Однак, позивачами за зустрічним позов не доведено, що звертались до інспекції ДАБК з вимогами про прийняття в експлуатацію спірних сараю та гаражу і земельна ділянка, на якій їх збудовано, надана їм для цього. При цьому, виходячи з приписів ч.2 ст.376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває право власності на нього.

Також, позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на чужій земельній ділянці може бути пред'явлено до органу державної влади або органу місцевого самоврядування та власника (користувача) земельної ділянки у випадку забудови на земельній ділянці, яка належить до державної чи комунальної власності або фізичній чи юридичній особі (п.10 постанови пленуму).

Разом з цим, позивачами до зустрічним позовом не доведено, що ОСОБА_2 районна адміністрація Львівської міської ради є власником земельної ділянки, на якій здійснено самовільні будови, і саме до неї повинні заявлятись вимоги про визнання права власності.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позови ОСОБА_2 районної адміністрації про знесення самочинного будівництва та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання права власності є безпідставними та в задоволенні таких слід відмовити.

Також, згідно із ст.88 ЦПК України позивачеві не підлягають до присудження понесені ним судові витрати при подачі позову до суду у разі відмови судом у задоволенні позовних вимог.

На підставі ст.19 Конституції України, ст.15, 16, 376, 383 ЦК України, ст.6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

в позові ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ТзОВ ЖЕП Стимул-Сихів, Львівська міська рада, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, ОСОБА_2 районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, про демонтаж самочинно збудованих об'єктів та зустрічному позові ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, у відсутності яких таке прийняте, - в той же строк з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання такої рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Б.Р.Мичка