справа № 208/9024/14-ц
№ провадження 2/208/503/15
РІШЕННЯ

Іменем України

19 лютого 2015 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді Нельге Д.В.,

при секретарі Севастьяновій Л.М.,

за участю прокурора Тургеля Н.Б.,

позивача ОСОБА_1, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Михайлової Ж.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради «Про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів», -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що, вона є бабусею малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мати якої померла, а батько - відповідач ОСОБА_3 по відношенню до дитини батьківської турботи не виявляє, ухиляється від утримання та виховання дитини, на підставі чого, діючи в інтересах малолітньої онуки, просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його доньки, ОСОБА_4

В судовому засіданні позивачка підтримала позов у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду нотаріально посвідчену заяву, у якій зазначив, що, позов визнає, та просить суд здійснити розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до положення ст.171 СК України думку дитини не заслухано, через вік останньої.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради висловила думку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав відповідача.

Залучений судом до участі у справі прокурор в судовому засіданні зазначив, що, позовні вимоги позивача вважає обґрунтованими, з урахуванням того, що дійсно, в ході розгляду справи встановлено факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Вислухавши позивача, представника третьої особи, думку прокурора, та вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст.258 СК України, баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.

Відповідно до положення ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, згідно свідоцтва про народження відповідач ОСОБА_3 є батьком малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого 18.08.2014р. Амур-Ніжньодніпровським ВДРАЦС реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_5 померла матір малолітньої ОСОБА_4 - ОСОБА_5.

Згідно Висновку, наданого 18.02.2015р. Виконавчим комітетом Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради, після смерті матері малолітня ОСОБА_4 знаходиться на утриманні бабусі - позивачки ОСОБА_1

При цьому, батько дитини - відповідач ОСОБА_3, після смерті матері дитини, вихованням дитини не займається, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, батьківської турботи до дитини не виявляє.

Відповідно до ч.2, 3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» N 2402-III від 26.04.2001р., сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст.12 вищевказаного Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визначеними в Україні.

Відповідно до положення ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно роз'яснень, наданих у п.16 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Як вбачається з матеріалів справи, за час проживання малолітньої ОСОБА_4 із бабусею, батько дитини - відповідач ОСОБА_3 батьківської турботи до доньки не виявляв, життям дитини не цікавився, забезпечення інтересів дитини та її вихованням - не здійснював.

Як зазначено у вищевказаному Висновку Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради, орган опіки та піклування Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки - малолітньої ОСОБА_4

Враховуючи вищевикладене, суд, приходить до висновку, що, відповідач, маючи реальну можливість виконувати покладені на нього законом батьківські обов'язки щодо виховання доньки, тривалий час, усвідомлюючи значення своїх дій, нехтує своїми батьківськими обов'язками, а саме: не піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, не створює належних умов для розвитку природних здібностей доньки, не проводить медичного догляду дитини, не готує дитину до самостійного життя.

Встановивши, таким чином, факт самоусунення відповідача від виховання доньки, суд дійшов висновку, що, позовні вимоги позивачки є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в частині позбавлення відповідача батьківських прав.

Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача аліментів на користь позивача, суд приходить до висновку, що, вказані позовні вимоги є необґрунтованими, на підставі того, що, аліменти стягуються на користь опікуна дитини, яким на час розгляду даної цивільної справи позивач не являється.

При цьому, орган опіки та піклування у встановленому законом порядку з поданням щодо призначення позивачки опікуном малолітньої ОСОБА_4 не звертався.

З урахуванням вищевикладеного суд, керуючись ст.ст. 3-5, 10, 15, 60 213-215 ЦПК України, ст.ст. 164-167 СК України, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради «Про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів» задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, батьківських прав відносно його доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Дніпропетровська.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Нельга Д. В.