Справа № 477/3142/14-ц
Провадження № 2/477/220/15 РІШЕННЯ
23 лютого 2015 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:
головуючої судді - Семенової Л.М.,
при секретарі - Федоровській Л.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що діє в інтересах свого малолітнього сина - ОСОБА_3, до Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області та ОСОБА_5, третя особа - Жовтнева державна нотаріальна контора Миколаївської області, про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на майно в порядку спадкування,
26 грудня 2014 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який діє в інтересах свого малолітнього сина - ОСОБА_3, звернулися до суду із цією позовною заявою, в якій просять визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3, 2005 року народження, право власності за кожним по ? частині на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані в АДРЕСА_1.
В обґрунтування цих вимог вказували, що вищевказане майно належало ОСОБА_7, яка придбала його за договором купівлі-продажу від 8 травня 1999 року. Вказаний договір було зареєстровано Товарною біржею «Нерухомість-Південь» та в подальшому нотаріально не посвідчувалося.
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 померла, та після її смерті спадщину прийняла її донька ОСОБА_8. Інша її донька - ОСОБА_9 від прийняття спадщини відмовилася.
ІНФОРМАЦІЯ_6 в ході трагічних подій, ОСОБА_8, її чоловік ОСОБА_10, та їх донька ОСОБА_11 померли.
Позивачі звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їм було відмовлено, так як не було надано правовстановлюючого документу щодо належності спадкового майна - житлового будинку і земельної ділянки, попередньому власнику ОСОБА_12, а отже відповідно її спадкоємцю - ОСОБА_8, а також у зв'язку з неможливістю встановити коло спадкоємців, які мають спадкувати один за один, адже останні померли в один день.
Посилаючись на те, що виникнення права на спадкування залежить також від дійсності договору купівлі-продажу щодо вищевказаного майна, укладеного між попереднім спадкодавцем ОСОБА_7 та ОСОБА_5, просять визнати його дійсним, адже сторони договору досягли згоди щодо усіх його істотних умов та виконали його в повному обсязі.
Позивачі просять визнати їх право як спадкоємців першої черги, позивачки ОСОБА_1 після смерті її сина ОСОБА_10, а малолітнього ОСОБА_3 - після смерті його матері ОСОБА_11, посилаючись на настання спадкової трансмісії, адже померлі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_8, та якій в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 належало вищевказане майно.
Представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги своїх довірителів підтримала та просила справу розглянути за їх відсутності, визнати дійсним договір купівлі-продажу вищевказаного майна, та визнати ОСОБА_1 та неповнолітнім ОСОБА_3 право власності на за кожним на ? частину вищевказаного майна.
Відповідач Полігонівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги визнала та просила справу розглянути за відсутності їх представника.
Третя особа - Жовтнева державна нотаріальна контора Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій також просила розглянути у справі за відсутності їх представника та вирішити її на розсуд суду.
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не прибув, причини неявки не повідомив.
Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, суд встановив, що вищевказаний житловий будинок АДРЕСА_1 з приватизованою земельною ділянкою ОСОБА_7 придбала 08 травня 1999 року у ОСОБА_5 відповідно до договору купівлі-продажу, що був зареєстрований Товарною біржею «Нерухомість-Південь» за № 3091 (а.с. 29).
Згідно п. 3 вказаного договору, зазначене майно належало продавцю на підставі договору купівлі-продажу житлового буднику від 19.11.1993 року, зареєстрованого в Миколаївською бюро технічної інвентаризації 19.19.1997 року за № 84, а земельна ділянка - відповідно до Державного акту від 17 березня 1998 року, що також підтверджується змістом копії вказаного державного акту, наданої суду (а.с. 30).
За відомостями Полігонівської сільської ради, ОСОБА_7 та її доньки ОСОБА_9 і ОСОБА_8 були зареєстровані у вказаному будинку з 2001 та 2002 року (а.с. 32).
За даними технічного паспорту на житловий будинок, останній в ідеальній частці належний ОСОБА_7 (а.с. 24-28), однак за відомостями Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації право власності щодо цього майна за ОСОБА_7 зареєстровано не було, проте відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 року, що діяв на час укладення вказаного договору), громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу також не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією (а.с. 28).
Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10 грудня 1991 року угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Проте, з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.4 постанови № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» зі змінами та доповненнями, слідує, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини.
Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час укладення вказаного спірного договору, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином.
Недотримання даної вимоги тягне за собою недійсність договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України).
Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України в редакції 1963 року суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього.
Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що сторони узгодили та виконали всі його суттєві умови, в тому числі й ціну, поте у зв'язку з невиконанням вимог щодо нотаріального посвідчення вказаного договору, нинішні спадкоємці позбавлені можливості оформити свої спадкові права щодо цього майна.
Враховуючи викладене, а також положення ст. 30 Земельного кодексу України, діючого на час укладення спірного договору купівлі-продажу, ОСОБА_7 набула права власності щодо житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, отже останнє відноситься до спадкової маси та є об'єктом спадкування.
Відповідно до копії свідоцтва про смерть НОМЕР_1, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, про що міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції здійснено актовий запис про смерть за № 4699 від 23.12.2011 року (а.с. 35).
За даними спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_7 приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_13, єдиним спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_7 є її донька ОСОБА_8 (а.с. 100-122).
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 та копії свідоцтва про народження НОМЕР_2, ОСОБА_8 перебувала у шлюбі із ОСОБА_10 та вони мали доньку ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 33, 38, 39).
Їх син ОСОБА_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 40).
Згідно копій свідоцтв про смерть, ОСОБА_11, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 померли ІНФОРМАЦІЯ_6 в ході трагічних подій (а.с. 36, 37, 45, 48-51).
Після смерті останніх заведені спадкові справи.
За даними спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_11 ОСОБА_6 державною нотаріальною конторою Миколаївської області, із заявою про прийняття спадщини звернулася її бабуся ОСОБА_1 Інших заяв не надійшло (а.с. 60-72).
Натомість ОСОБА_11, за даними свідоцтва про народження, має неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, отже за положеннями ст.1261, ч.4 ст. 1268 ЦК України, останній вважається таким, що спадщину прийняв та віднесений до спадкоємців першої черги.
За даними спадкової справи після смерті ОСОБА_8, із заявами про прийняття спадщини, окрім цих же осіб ніхто не звертався (а.с. 73-95).
Відповідно до спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_10, (а.с. 123-136) із заявою про прийняття спадщини звернулася його мати - позивач ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги в порядку спадкової трансмісії.
Так, з наведеного слідує, що ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги після смерті відповідно ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які в свою чергу є спадкоємцями після смерті ОСОБА_8, тобто в даному випадку підлягають застосуванню правила спадкової трансмісії.
Так, відповідно до ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).
Підстави, з яких ОСОБА_1 та ОСОБА_2, останній в інтересах свого сина ОСОБА_3, були змушені звернутися до суду із цим позовом підтверджуються постановами нотаріуса від 23 червня 2014 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з ненаданням правовстановлюючих документів щодо вищевказаного спадкового майна, а також неможливістю встановлення точного кола спадкоємців, які могли б спадкувати один після одного.
Враховуючи наведене, встановивши належність вищевказаного спадкового майна (житлового будинку та земельної ділянки) попередньому спадкодавцю ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, а після неї спадкоємцю останньої - ОСОБА_8, враховуючи положення ст. ст. 1261, 1276 ЦК України, та право ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_3 щодо вищевказаного майна як спадкоємців ОСОБА_1 після смерті її сина та чоловіка померлої ОСОБА_8 - ОСОБА_10, а ОСОБА_3 - після смерті своєї матері та доньки померлої ОСОБА_8 - ОСОБА_11, які не встигли прийняти спадщину у зв'язку зі смертю, а також приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 позбавленні можливості нотаріального оформлення їх спадкових прав через вищевказані обставини, на підставі ст. 16 ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог, та захисту невизнаних прав вказаних осіб в судовому порядку.
Керуючись ст.ст. 11, 213, 215 ЦПК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в інтересах його неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, - задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будовами та спорудами, і земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташовані по АДРЕСА_1 укладений 08 травня 1999 року між продавцем ОСОБА_5 та ОСОБА_7 та зареєстрований товарною біржею «Нерухомість-Південь» за № 3091.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на ? (одну другу) частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будов та споруд, а також на ? (одну другу) частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташовані в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6.
Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на ? (одну другу) частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будов та споруд, а також на ? (одну другу) частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташовані в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6.
Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Жовтневий районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.М. Семенова