Справа № 152/1622/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 грудня 2015 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - Строгого І.Л.,

за участі:

секретаря - Палій М.Д.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Завальнюка М.В.,

третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про встановлення факту належності житлового будинку на праві власності та визнання права власності на цей будинок в порядку спадкування за заповітом, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_4, Реєстраційна служба Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області,

у с т а н о в и в:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про встановлення факту належності житлового будинку на праві власності та визнання права власності на цей будинок в порядку спадкування за заповітом.

20 листопада 2015 року позивач подав заяву про зміну підстав та предмету позову та просив:

- установити юридичний факт, що ОСОБА_5 на праві власності належав житловий будинок літера «А» загальною площею 97,9 м кв., у тому числі житлова площа 51,6 м кв., веранда літера «а» площею 26,6 м кв.; ганок літера «а1» площею 8,9 м кв.; літня кухня літера «Б» площею 17,5 м кв.; веранда літера «б» площею 6,0 м кв.; хлів літера «В» площею 20,8 м кв.; гараж літера «в» площею 11,4 м кв.; погріб літера «Г» площею 14,1 м кв.; огорожа 1-3, розташовані по АДРЕСА_1;

- визнати за собою право власності на житловий будинок літера «А» загальною площею 97,9 м кв., у тому числі житлова площа 51,6 м кв., веранду літера «а» площею 26,6 м кв.; ганок літера «а1» площею 8,9 м кв.; літню кухню літера «Б» площею 17,5 м кв.; веранду літера «б» площею 6,0 м кв.; хлів літера «В» площею 20,8 м кв.; гараж літера «в» площею 11,4 м кв.; погріб літера «Г» площею 14,1 м кв.; огорожу 1-3, розташовані по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_6

Вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_5, яка була власником будинку, розташованого по АДРЕСА_1. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 була мати позивача та дочка спадкодавця - ОСОБА_6, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5, оскільки проживала разом зі спадкодавцем на час її смерті. Проте ОСОБА_6 не оформила спадщину після смерті матері та ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, яка складається, зокрема із її права на спадщину після смерті ОСОБА_5

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 по заповіту є позивач. Проте, у ході оформлення спадкових прав було виявлено відсутність свідоцтва про право власності на зазначений вище житловий будинок. На цій підставі нотаріус відмовив позивачу в оформленні його спадкових прав, про що винесено постанову.

Посилаючись на те, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належав його бабусі на праві власності і відповідно його мати набула право успадкувати цей будинок, позивач звернувся до суду з цим позовом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, посилаючись на ті самі обставини, що і у позовній заяві.

Представник відповідача - Козлівський сільський голова Завальнюк М.В. у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, зазначивши, зокрема, що житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 дійсно належав на праві власності бабусі позивача, померлій ОСОБА_5, проте свідоцтво про право власності на цей будинок, їй не видавалося.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову ОСОБА_1, посилаючись на те, що він та позивач є рідними братами. Їх мати - ОСОБА_6 за життя залишила заповіт, яким усе своє майно заповідала третій особі та позивачу. На даний час їх мати померла, однак ОСОБА_4 не бажає оформляти спадщину після смерті матері, про що він подав заяву нотаріусу.

Представник третьої особи - Реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином про причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення представника відповідача та третьої особи, показання свідків, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Козлівка Шаргородського району Вінницької області померла ОСОБА_5, що вбачається зі свідоцтва про смерть НОМЕР_1 (а.с. 14).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, що складається, зокрема, із житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1.

Спадкоємцем зазначеного спадкового майна була ОСОБА_6, оскільки вона була дочкою ОСОБА_5 що підтверджується посвідкою про народження № НОМЕР_3 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя (а.с. 10, 13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Козлівка Шаргородського району Вінницької області померла ОСОБА_6, що вбачається зі свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 (а.с. 11).

Із довідки Виконавчого комітету Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 7 вересня 2015 року № 624 вбачається, що ОСОБА_6 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5, проте не оформила її, оскільки померла (а.с. 21).

Із заповіту від 17 вересня 2007 року, складеного ОСОБА_6, вбачається, що житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 заповідала ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в рівних частинах, усе інше майно, яке належатиме їй на день смерті і на що за законом вона матиме право, вона заповідала сину ОСОБА_1 (а.с. 6).

Не бажаючи спадкувати після смерті ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_4 у межах шестимісячного строку після смерті матері подав у нотаріальну контору заяву від 24 квітня 2015 року про те, що спадщину він не прийняв і на неї не претендує (а.с. 7).

Водночас, позивач, маючи намір оформити спадщину після смерті матері, звернувся до нотаріуса та оформив у спадщину частину спадкового майна (а.с. 27-29), проте постановою державного нотаріуса Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької Хлапоніна О.О. від 17 вересня 2015 року № 1338/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, через відсутність правовстановлюючого документа на цей будинок (а.с. 26).

Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права власності на спадкове майно, які з огляду на встановлені обставини регулюються нормамиЦивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі -ЦК УРСР) та Цивільного кодексу України (далі ЦК - України).

Зазначене відповідає пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі - ЦК України) та узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленою у пункті 1 інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року.

Так, згідно частини першої статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (стаття 525 ЦК УРСР).

Частиною першою статті 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Отже, як зазначалося вище, ОСОБА_6 прийняла спадщину після смерті матері - ОСОБА_5, проте не оформила її оскільки померла(а.с. 21).

Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно частини другої статті 1269 ЦК України, заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, із урахуванням зазначених вище вимог ЦК України, суд вважає, що позивач дійсно є спадкоємцем по заповіту після смерті матері - ОСОБА_6 Окрім того, суд вважає доведеним факт прийняття позивачем спадщини після смерті спадкодавця, адже протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, позивач подав відповідну заяву в нотаріальну контору. Позивач оформив у спадщину частину спадкового майна після смерті матері.

Водночас, оформити спадщину на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 позивач не може, через відсутність у нього правовстановлюючого документа на цей будинок.

Проте, у матеріалах справи є докази того, що зазначений вище житловий будинок належав на праві власності бабусі позивача - ОСОБА_5

Так, згідно з архівною довідкою від 30 вересня 2015 року № 287 виконком Козлівської сільської ради депутатів трудящих Шаргородського району Вінницької області протоколом № 6 від 28 березня 1970 року вирішив надати ОСОБА_5 дозвіл на забудову жилого будинку на присадибній ділянці городу 0,60 га, закріпленій за нею (колгоспом «Більшовик») (а.с. 30).

3 вересня 1970 року ОСОБА_5 було видано свідоцтво на забудову індивідуальної садиби у с. Козлівка Шаргородського району Вінницької області та видано дозвіл на проведення будівельних робіт згідно з планом забудови (а.с. 31-35).

Із книги нумерації будинків у с. Козлівка Шаргородського району Вінницької області вбачається, що будинку ОСОБА_5 присвоєно адресу АДРЕСА_1 (а.с. 60, 61).

У погосподарських книгах за 1962-1993 роки ОСОБА_5 значиться головою двору (а.с.68-89).

Із погосподарських книг також видно, що в особистому користуванні ОСОБА_5 перебувала земля площею 0,60 га, у тому числі, під будівлями 0,04 га.

У довідці Виконавчого комітету Козлівськоїсільської ради Шаргородського району Вінницької області від 17 серпня 2015 року № 02-13-175 зазначено, що власником будинку в АДРЕСА_1 є ОСОБА_5, проте свідоцтво на право власності на це будинок їй не видавалося (а.с. 20).

Із технічного паспорту, виготовленого 24 вересня 2015 року, на житловий будинок в АДРЕСА_1, (а.с. 23-25) вбачається, що будинковолодіння складається із: житлового будинку літера «А» загальною площею 97,9 м кв., у тому числі житлової площі 51,6 м кв., веранди літера «а» площею 26,6 м кв.; ганку літера «а1» площею 8,9 м кв.; літньої кухні літера «Б» площею 17,5 м кв.; веранди літера «б» площею 6,0 м кв.; хліву літера «В» площею 20,8 м кв.; гаражу літера «в» площею 11,4 м кв.; погрібу літера «Г» площею 14,1 м кв.; огорожі 1-3.

Згідно з довідкою про технічний стан житлового будинку від 24 вересня 2015 року, будинок знаходиться у задовільному стані (а.с. 22).

Згідно довідки КП Могилів-Подільського БТІ від 2 липня 2015 року № 187, право власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5не зареєстровано (а.с. 19).

Отже, сукупність зазначених вище доказів, досліджених у судовому засіданні, вказує на належність ОСОБА_5на праві власності житлового будинку в АДРЕСА_1.

При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості.

На виконання зазначеної вище постанови Виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22 жовтня 1987 року № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району.

Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку.

Так, згідно п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 - «Погосподарська книга».

Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затверджених ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, дані книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності.

Пунктами 18, 40 Вказівок 1979 року та пунктами 18, 39 Вказівок 1985 року передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва.

Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31 січня 1966 року, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали.

Отже, з в період забудови домоволодіння ОСОБА_5 у сільській місцевості, державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася.

Тому, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права.

Згідно пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня1976 року № 1/5, було затверджено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих.

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались актами органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином, аналіз зазначених вище нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Отже, враховуючи сукупність доказів, досліджених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що на день смерті ОСОБА_5 її право власності на житловий будинок літера «А» загальною площею 97,9 м кв., у тому числі житловою площею 51,6 м кв., веранду літера «а» площею 26,6 м кв.; ганок літера «а1» площею 8,9 м кв.; літню кухню літера «Б» площею 17,5 м кв.; веранду літера «б» площею 6,0 м кв.; хлів літера «В» площею 20,8 м кв.; гараж літера «в» площею 11,4 м кв.; погріб літера «Г» площею 14,1 м кв.; огорожу 1-3, розташовані по АДРЕСА_1 було посвідчено у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством, а тому цей будинок увійшов до складу спадщини після її смерті.

Частиною першою статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У пункті 3.1. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України.

Суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами невизнання його права отримати у спадщину житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, окрім того, на переконання суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а тому позов слід задовольнити повністю.

Керуючись статтями 1, 3, 4, 10, 11, 57-62, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Установити юридичний факт, що ОСОБА_5 на праві власності належали: житловий будинок літера «А» загальною площею 97,9 м кв., у тому числі житловою площею 51,6 м кв., веранда літера «а» площею 26,6 м кв.; ганок літера «а1» площею 8,9 м кв.; літня кухня літера «Б» площею 17,5 м кв.; веранда літера «б» площею 6,0 м кв.; хлів літера «В» площею 20,8 м кв.; гараж літера «в» площею 11,4 м кв.; погріб літера «Г» площею 14,1 м кв.; огорожа 1-3, розташовані по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на: житловий будинок літера «А» загальною площею 97,9 м кв., у тому числі житловою площею 51,6 м кв., веранду літера «а» площею 26,6 м кв.; ганок літера «а1» площею 8,9 м кв.; літню кухню літера «Б» площею 17,5 м кв.; веранду літера «б» площею 6,0 м кв.; хлів літера «В» площею 20,8 м кв.; гараж літера «в» площею 11,4 м кв.; погріб літера «Г» площею 14,1 м кв.; огорожу 1-3, розташовані по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_6.

Згідно зі статтями 223, 294, 296 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Л.Строгий