АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1006/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 23 Орендарчук М. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМагди Л. Ф.
суддівМіщенка С. В. , Сіренка Ю. В.
при секретаріРибасюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 29 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного підприємства «Дніпро» про визнання недійсним договору оренди землі, вивчивши матеріали справи,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 13 жовтня 2014 р. звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Дніпро» про визнання недійсним договору оренди землі.

В позовній заяві вказував, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, зареєстрованого 8 лютого 2006 р. Христинівським районним відділом земельних ресурсів в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № НОМЕР_2, він є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,93 га, розташованої в адміністративно-територіальних межах Угловатської сільської ради Христинівського району Черкаської області.

24 лютого 2007 р. між позивачем та ПП «Дніпро» смт. Голованівськ Кіровоградської області був укладений договір оренди землі, який зареєстрований 2 березня 2007 р. у Христинівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 10.

Позивач зазначав, що вказаний договір оренди землі є недійсним, посилаючись на те, що до спірного договору було не долучено плану або схеми земельної ділянки, яка передається в оренду, її кадастрового плану та акту визначення меж в натурі (на місцевості), що є невід'ємними частинами договору, передбаченими ст. 15 ЗУ «Про оренду землі».

Відповідачем після державної реєстрації спірного договору не забезпечено проведення паспортизації земельної ділянки з метою визначення стану об'єкта оренди на момент її передачі в оренду та не забезпечено відображення відповідних показників в акті приймання-передачі цієї земельної ділянки.

Також у спірному договорі не вказані якісні показники об'єкта оренди, які мають зберігатися орендарем в ході використання земельної ділянки, тобто фактично не вказані умови збереження стану об'єкта оренди та якісні показники об'єкта оренди, які мають бути дотримані на момент її поверненню орендодавцю.

Наявність в договорі оренди землі умови про те, що «орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, в якому він її одержав» без дослідження і встановлення стану об'єкта оренди на момент його передачі, унеможливлює визначення погіршення чи покращення стану земельної ділянки на момент її повернення.

Крім того, в договорі оренди землі строк оренди визначено без урахування періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою, що також порушує права орендодавця.

Зазначені умови є істотними умовами договору оренди землі згідно ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», а їх відсутність у договорі є підставою для визнання такого договору недійсним.

Тому позивач просив суд визнати недійсним договір оренди землі укладений 24 лютого 2007 р. між ним та ПП «Дніпро».

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 29 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та ухвалити по справі нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема, вказував, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності та не врахував того, що позивачем пропущено цей строк з поважних підстав. Так, підписуючи договір, він його не читав, оскільки був переконаний у його правомірності. Позивач є особою пенсійного віку, 1942 року народження, не має юридичної освіти. Про порушення свого права він дізнався у другій половині 2014 року після того, як відповідач почав використовувати належну позивачу земельну ділянку з порушенням сівозмін впродовж кількох років, що стало підставою для звернення позивача за юридичної консультацією та з позовом до суду.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про що свідчать поштові повідомлення, приєднані до матеріалів справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення в суду повинно бути скасовано з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак рішення суду зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що істотні умови в оспорюваному правочині дійсно відсутні, тому право позивача при його укладенні було порушене, та оскільки позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду, про застосування якого заявлено відповідачем, тому судом в задоволенні позову відмовлено в зв'язку з пропуском строків позовної давності.

Однак погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Частиною 2 ст. 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 16, 18, 19 Закону України "Про оренду землі" договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Невід'ємною частиною договору оренди землі на підставі ч. 4 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" є план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1 ст. 20 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі підлягає державній реєстрації й на підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України та ст. 18 Закону України "Про оренду землі" є укладеним із моменту його державної реєстрації.

Порядок державної реєстрації договорів оренди землі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, а відповідно до Указу Президента України від 17 лютого 2003 року "Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру" на Державний комітет України по земельних ресурсах покладено обов'язок щодо здійснення у складі державного земельного кадастру державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, а також договорів оренди земельних ділянок.

Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок.

Судом в ході розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_6 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, зареєстрованого 8 лютого 2006 р. Христинівським районним відділом земельних ресурсів в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № НОМЕР_2, є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,93 га, розташованої в адміністративно-територіальних межах Угловатської сільської ради Христинівського району Черкаської області.

24 лютого 2007 р. між позивачем та ПП «Дніпро» смт. Голованівськ Кіровоградської області був укладений договір оренди землі, який зареєстрований 2 березня 2007 р. у Христинівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 10.

Оспорюваний договір оренди земельної ділянки, укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію у Христинівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України", орендодавець мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, а його волевиявлення було спрямоване на укладання договору оренди.

Факт того, що відповідач користувався землею, сплачував за вказаним договором орендну плату, а ОСОБА_6 її приймав, свідчить про обізнаність позивача щодо існування орендних правовідносин між сторонами на узгоджених умовах та відсутність спору з приводу виконання умов договору протягом тривалого часу, в тому числі щодо розміру, місця розташування земельної ділянки, розміру орендної плати, умов використання земельної ділянки, тощо, між сторонами договору.

Відповідно до тексту договору оренди земельної ділянки місце її розташування зазначено в адміністративних межах Угловатської сільської ради Христинівського району Черкаської області, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю (а. с. 8), при виготовленні, видачі та реєстрації якого, було складено план та схему земельної ділянки та зазначено місце розташування.

Договором було передбачено: в п. 9 - п. 14 - розмір та умови сплати орендної плати, строки її перегляду та відповідальність за несплату; в п. 15 - мета використання земельної ділянки (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, сільського господарства); в п. 17 договору - умови збереження стану об'єкта оренди; в п. 18 - п. 20 - умови і строки передачі земельної ділянки в оренду; в п. 21 - п. 25 - умови повернення земельної ділянки; в п. 28 - п. 31 передбачені інші права та обов'язки сторін.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутня така умова як визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини, що являється невиконанням вимог ст. 15 ЗУ "Про оренду землі", колегія суддів не може прийняти до уваги як підставу для скасування рішення суду.

Загальною нормою - ст. 323 ЦК України та спеціальною нормою - ст. 11 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди несе орендодавець, якщо інше не передбачено договором оренди землі. У разі прострочення установлених договором землі строків передачі об'єкта оренди, ризик його випадкового знищення або пошкодження у цей період несе сторона, яка допустила прострочення його передачі.

Таким чином, питання ризику знищення чи пошкодження об'єкту оренди врегульовано законом.

Оспорюваний договір стосовно вищезазначеного застережень не має, однак відсутність такого застереження не призвело до порушень прав позивача, оскільки відносини щодо визначення особи, яка має зобов'язання щодо ризику випадкового знищення або пошкодження об'єкта оренди врегульовані законом.

Якщо позивач не бажає продовжувати відносини оренди на попередніх умовах, він має право на внесення змін до договору в установленому порядку.

Отже, у договорі оренди земельної ділянки від 24 лютого 2007 р. були визначені всі умови, строки та порядок виплати орендодавцеві орендної плати.

Із змісту позовної заяви та наявних у справі доказів, змісту апеляційної скарги вбачається, що позивач ОСОБА_6 не вказав які саме його права порушені, не визнані чи оспорені, а також у чому саме полягають дії чи бездіяльність відповідача при порушенні його прав.

Вказані позивачем такі підстави як відсутність невід'ємної частини договору оренди землі, а саме план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки; акт визначення меж земельної ділянки в натурі/на місцевості не є підставою визнання вказаного договору недійсним. Аналогічна позиція з даного приводу викладена у Постанові Верховного Суду України від 14.05.2014 р. по справі №6-48цс14.

Більше того, вони були внесені до ст. 15 Закону України "Про оренду землі" Законами України від 16 вересня 2008 р. та від 7 липня 2011 р. і на момент підписання договору у 24 лютого 2007 р. їх не існувало.

Тому позовні вимоги ОСОБА_6 в цій частині є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Посилання позивача на ч. 5 ст. 7 Закону України "Про охорону земель" також є необґрунтованим, оскільки у вказаній нормі встановлено, що дані агрохімічної паспортизації земель використовуються в процесі регулювання земельних відносин при передачі у власність або наданні в користування, в тому числі в оренду, земельної ділянки.

У вказаній нормі закону відсутня така вимога, як обов'язкова паспортизації землі при передачі землі в оренду.

Крім того, повноваженнями для здійснення державного контролю за використанням та охороною земель наділений лише спеціально уповноважений орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Спірна земельна ділянка передавалась в оренду орендодавцем без розроблення агрохімічних властивостей ґрунту та еколого - агрохімічного паспорту земельної ділянки.

Виходячи з викладеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право позивача при укладенні спірного договору було порушено через відсутність у ньому істотних умов, передбачених законом, оскільки встановлені колегією суддів обставини підтверджують, що договір оренди землі укладений з додержанням вимог закону на момент його укладення, і посилання на докази, зазначені позивачем у позові, як підстави для визнання договору оренди земельної ділянки недійсним не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, таким чином позовні вимоги ОСОБА_6 щодо визнання договору оренди землі недійсним є необґрунтованими, тому до задоволення не підлягають в повному обсязі.

Положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права, факт його порушення або оспорювання і можливість його поновлення шляхом обраного способу захисту, оскільки за відсутності порушення суб'єктивного права чи інтересу або за відсутності самого суб'єктивного права позовна давність застосуватися не може. Тобто право, яке не порушене позовною давністю не захищається.

Отже, встановивши по даному спору відсутність факту порушень прав позивача, колегія суддів приходить до висновку про те, що в задоволенні позову ОСОБА_6 необхідно відмовити з підстав недоведеності ним заявлених вимог про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, а не з підстав пропуску ним строку позовної давності для пред'явлення позову.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судова колегія знаходить, що суд першої інстанції, при постановленні рішення у даній справі невірно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, не дав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, що призвело до постановлення судом необгрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню, згідно із вимогами ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити частково, рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 29 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного підприємства «Дніпро» про визнання недійсним договору оренди землі - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до Приватного підприємства «Дніпро» про визнання недійсним договору оренди землі - відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :