РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2014 р. Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Шестака О.І.,

за участю секретаря Рижикової В.Г.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Малiкової ОСОБА_1 Станiславiвни, Малiкової Наталiї Леонiдiвни, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим приміщенням, -

встановив:

27.07.2015 р. позивачi звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просили визначити порядок користування квартирою №211 будинку №18 по вул. Ахсарова в м. Харкові наступним чином: виділити на належну ОСОБА_1 на праві власності ? частину квартири АДРЕСА_1 в користування її та її дочок ОСОБА_4 та ОСОБА_2 житлові кімнати площею 15,0 кв.м. та 13,1 кв.м.; виділити ОСОБА_3 на належну йому ? частину квартири АДРЕСА_2 в користування житлову кімнату площею 16.4 кв.м.; залишити в спільному користуванні співвласників місця загального користування: кухню, площею 7,0 кв.м.; коридор, площею 9,7 кв.м.; вбиральню, площею 1,1 кв.м. і ванну кімнату, площею 2,1 кв.м.; стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по справі в розмірі 243,60 грн.

В обґрунтування вказаних вимог позивачi зазначили, що спірним житлом є трикімнатна ізольована квартира, яку ОСОБА_1 придбала у власність 04.03.1999 р. за договором купівлі-продажу №Н7-24.

Позивачi вказують, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.05.2014 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09.10.2014 р., за відповідачем ОСОБА_3 в порядку розподілу спільного майна подружжя було визнано право власності на ? частину спірної квартири.

Спiрна квартира, зазначають позивачi, є трикімнатною ізольованою квартирою загальною площею 66,2 кв.м., житловою площею 44,5 кв.м., і складається з приміщень: житлових кімнат площею 13,1 кв.м., 15,0 кв.м. і 16,4 кв.м.; кухні, площею 7,0 кв.м.; коридору, площею 9,7 кв.м.; вбиральні, площею 1,1 кв.м. і ванної кімнати, площею 2,1 кв.м.

На протязі останніх років, вказують ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, стосунки між ними та відповідачем погіршились, вони не можуть дійти згоди щодо спільного користування квартирою і оплати витрат по її утриманню та оплаті комунальних платежів. На сьогоднішній день позивачка ОСОБА_1 та її доньки ОСОБА_4, ОСОБА_2 користуються частиною квартири; між ОСОБА_5 та відповідачем, як співвласниками спірного нерухомого майна, виникають непорозуміння, сварки, суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна.

Представник позивачiв в судовому засiданнi позовнi вимоги пiдтримав, просив їх задовольнити в повному обсязi.

Вiдповiдач ОСОБА_3 в судовому засiданнi проти позовних вимог заперечував, просив в їх задоволеннi вiдмовити, оскiльки квартира належить їм з ОСОБА_5 в рiвних частинах, а те, як позивачка пропонує здiйснити її розподiл, залишить за вiдповiдачем право власностi значно менше, нiж на ? частини.

Пiд час судового провадження в якостi свiдкiв були допитанi ОСОБА_5 i ОСОБА_6 за їх згодою.

ОСОБА_5 пояснила суду, що оспорювану квартиру вона придбала на кошти вiд продажу квартири бабусi, а також додавши власнi накопичення. З 2010 р. їх вiдносини з вiдповiдачем почали погiршуватись. Позивачi жили в 2-х кiмнатах оспорюваної квартири, а в третю, де жив вiдповiдач, навiть не заходили. В 2012 р. вiдповiдач зiбрав свої речi i пiшов з сiм'ї, зараз проживає окремо з iншою родиною.

ОСОБА_6 пояснила суду, що проживає в зазначенiй квартирi з матiрю i сестрою, з вiдповiдачем бiльше 3-х рокiв не бачилась, просить визнати за позивачами право власностi на 2 кiмнати, де вони живуть, а третю, де жив батько, залишити йому.

Пiд час судового провадження вiдповiдач ОСОБА_7 надав суду уснi пояснення, зазначивши, що пiсля замiжжя його дочка в оспорюванiй квартирi не живе; сам вiн в нiй також не з'являється, до лютого 2013 р. вiн оплачував комунальнi послуги, однак потiм позивачi змiнили замок на вхiдних дверях, i з того часу вiн до квартири не входив.

Заслухавши учасникiв судового засiдання, дослiдивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Вiдповiдно до договору купiвлi-продажу вiд 04.03.1999 р., р.№Н7-24, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 продали, а ОСОБА_5 купила трьохкiмнатну квартиру житловою площею 44,5 кв.м., загальною площею 66,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Харкiв, АДРЕСА_3.

Вiдповiдно до рiшення Дзержинського районного суду м. Харкова вiд 28.05.2014 р. було задоволено позовнi вимоги за первiсним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про визнання права власностi. Визнано за ОСОБА_7 право спiльної часткової власностi на ? частини квартири АДРЕСА_4 в м. Харковi. В задоволеннi позовних вимог за зустрiчним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, третi особи: ОСОБА_6, ОСОБА_2 про визнання за позивачем права спільної часткової власностi вiдмовлено. В задоволеннi позовних вимог за зустрiчним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_5 про визнання права власностi вiдмовлено.

Ухвалою Апеляцiйного суду Харкiвської областi вiд 09.10.2014 р. апеляцiйну скаргу ОСОБА_5 вiдхилено. Рiшення Дзержинського районного суду м. Харкова вiд 28.05.2014 р. залишено без змiн.

Вiдповiдно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацiю права власностi №34808455 вiд 12.03.2015 р., право спiльної часткової власностi на ? частину 3-х кiмнатної квартири №211 за адресою: м. Харкiв, вул. Ахсарова, 18, належить ОСОБА_7 на пiдставi рiшення Дзержинського районного суду м. Харкова вiд 28.05.2014 р., а також ухвали Апеляцiйного суду Харкiвської областi вiд 09.10.2014 р.

Вiдповiдно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вiдповiдно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Вiдповiдно до ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Позивачами до суду не надано належних доказiв, якi б свiдчили про можливiсть здiйснення видiлу частки із майна, що є в спільній частковій власності.

Вiдповiдно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Отже, законодавством України чiтко визначено, що частина спiльного майна, яка може бути надана в володiння i користування кожному із співвласників в натурі, має відповідати його частці в праві спільної часткової власності.

З позовної заяви вбачається, що позивачi просять видiлити на належну ОСОБА_1 на праві власності ? частину квартири АДРЕСА_1 (яка є трикiмнатною, загальною площею 66,2 кв.м., житловою площею 44,5 кв.м), в їх користування житлові кімнати площею 15,0 кв.м. та 13,1 кв.м., а ОСОБА_3 на належну йому ? частину указаної квартири житлову кімнату площею 16.4 кв.м. Отже, є очевидним, що варiант подiлу майна, запропонований позивачами, не вiдповiдає належним власникам частинам права спiльної часткової власностi в указанiй квартирi. Частина квартири №211, розташованої за адресою: м. Харкiв, вул. Ахсарова, 18, яку позивачi просять видiлити в їх користування, значно перевищує частину, яка, в такому випадку, залишиться в користування вiдповiдачу.

В зв'язку з викладеним, враховуючи суттєве вiдхилення запропонованого позивачами варiанту подiлу спiльного майна вiд визначених рiшенням Дзержинського районного суду м. Харкова вiд 28.05.2014 р. частин в спiльнiй частковiй власностi, суд вiдмовляє в задоволеннi позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 356, 358, 364 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 61, 209, 212 215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Вiдмовити в задоволеннi позову Малiкової ОСОБА_1 Станiславiвни, Малiкової Наталiї Леонiдiвни, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим приміщенням.

Рiшення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції в десятиденний строк.

Головуючий: