АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9762/15 Справа № 201/5350/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Прозорова М.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року

01 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

товариства з обмеженою відповідальністю АВТО ПРОСТО

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю АВТО ПРОСТО про визнання угоди недійсною, стягнення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ АВТО ПРОСТО про визнання угоди недійсною, стягнення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 09.02.2011 року між ним та ТОВ АВТО ПРОСТО було укладено угоду №344611 з додатками до неї №1;2;4, предметом якої є надання позивачу як учаснику фінансових послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання легкового автомобіля марки ЗАЗ моделі Ланос, вартістю 71 680 грн. в групах.

На виконання даної угоди ним ОСОБА_2 було сплачено відповідачу внесок у сумі 37 508,73 грн. Останній щомісячний платіж за угодою був проведений 10.12.2013 року у сумі 1068,57 грн.

Пунктом 13.4.1 додатка №2 до вказаної угоди встановлено, що в першу чергу повертаються кошти учаснику, який розірвав угоду внаслідок настання непередбачених обставин, що виникли під час угоди, в тому числі (але не виключно), внаслідок отримання ним інвалідності.

06.01.2014 року позивачу була встановлена ІІ група інвалідності, про що він позивач повідомив відповідача листом від 13.01.2014 року.

Листом від 06.02.2014 року ТОВ АВТО ПРОСТО повідомив про те, що він позивач має право на повернення 23 586,76 грн., а повернення сплачених чистих внесків не відбуватиметься згідно ст. 13 п.13.4.1 додатка 2 до угоди, оскільки останній не повідомив про отримання інвалідності протягом визначеного терміну.

У звязку із зазначеним, ОСОБА_2 просив суд, з урахуванням уточнень, визнати угоду №344611 від 09.02.2011 року з датками №1,2,4 до неї розірваною на підставі п.13.4.1 ст. 13 Додатку №2 до угоди з 15.01.2014 року; зобовязати відповідача повернути суму сплаченого чистого внеску у розмірі 37 508,73 грн. згідно ст. 13 п.13.4.1 додатка 2 до угоди, внаслідок отримання інвалідності; стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляцій за весь час прострочення з 15.01.2014 року по серпень 2015 року: 24 069,35 грн., а також моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2015 року позов ОСОБА_2 до ТОВ АВТО ПРОСТО про визнання угоди недійсною, стягнення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Суд визнав угоду №344611 від 09.02.2011 року з датками №1,2,4 до неї розірваною на підставі п.13.4.1 ст. 13 Додатку №2 до угоди з 15.01.2014 року та зобовязав ТОВ АВТО ПРОСТО повернути ОСОБА_2 суму сплаченого останньому чистого внеску у розмірі 37 508 грн. 73 коп. згідно ст. 13 п.13.4.1 додатка 2 до угоди №344611 внаслідок отримання ОСОБА_2 інвалідності.

Суд стягнув з ТОВ АВТО ПРОСТО на користь ОСОБА_2 інфляційні витрати за період з 15.01.2014 року по серпень 2015 року у розмірі 24 069 грн. 35 коп. та суму 3-х відсотків річних від простроченої суми, а саме 1 815 грн. 18 коп.

Також суд стягнув з ТОВ АВТО ПРОСТО на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

У задоволенні решти позивних вимог суд відмовив (а.с.133-136).

В апеляційній скарзі ТОВ АВТО ПРОСТО просить рішення суду скасувати у частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 і ухвалити по справі нове рішення про відмову позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду незаконне та необґрунтоване (а.с.140а-146).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 до ТОВ АВТО ПРОСТО про визнання угоди недійсною, стягнення грошових коштів, суд першої інстанції виходив з того, що довідку від 06.01.2014 року про отримання інвалідності позивач направив на адресу відповідача 13.01.2014 року, тобто в межах 30-денного терміну з дня її видачі, у звязку з чим угода №344611 від 09.02.2011 року повинна бути розірваною на підставі п.13.4.1 ст. 13 Додатку №2 до угоди з 15.01.2014 року.

Проте колегія суддів не може погодитися із вказаними висновками, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.02.2011 року між ОСОБА_2 та ТОВ АВТО ПРОСТО було укладено угоду №344611 з додатками до неї №1;2;4, предметом якої є надання позивачу як учаснику фінансових послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання легкового автомобіля марки , ЗАЗ моделі Ланос, вартістю 71 680,00 грн. в групах (а.с.6,7,8-10,11).

На рахунок ТОВ АВТО ПРОСТО ОСОБА_2 було сплачено 2 580,48 грн. вступного внеску та 34 928,25 грн. щомісячних платежів, таким чином розмір чистого внеску за вказаною угодою склав 37 508,73 грн. (а.с.13-24).

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою, в якій повідомив останнього про розірвання угоди на підставі п.13.4.1 ст. 13 додатку №2 до угоди, у звязку з отриманням довідки МСЕК від 06.01.2014 року про присвоєння ІІ групи інвалідності та просив повернути кошти (а.с.25).

Як вбачається з відповіді ТОВ АВТО ПРОСТО від 06.01.2014 року, надісланої на адресу позивача, відповідач розірвав угоду згідно зі ст. 4 угоди та п.13.1 ст. 13 додатка №2 до угоди та повідомив його про те, що поверненню підлягають чисті внески, розраховані у відповідності до положень п.13.3 ст. 13 додатку №2 до Угоди (а.с.26).

Пунктом 13.1,13.3 ст. 13 Угоди передбачено, що учасник, який не отримав автомобіль, має право розірвати угоду за власним бажанням, про що має повідомити ТОВ АВТО ПРОСТО у письмовій формі.

Сума чистих внесків, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий учасник повідомив ТОВ АВТО ПРОСТО про розірвання Угоди, за вирахуванням відступного за відмову від угоди в розмірі 2 цілих чистих внесків.

Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобовязання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобовязання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобовязанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Пунктом 13.4.1 договору визначено, що у першу чергу повертаються кошти учаснику, який розірвав угоду з причини отримання ним інвалідності або смерті свого подружжя, або набуття учасником статусу безробітного, належним чином засвідченого Державним центром зайнятості, який надав АВТО ПРОСТО необхідні підтверджуючі документи та на момент виникнення однієї із вищезазначених обставин належним чином виконував зобовязання за угодою. Статус безробітного розглядається як пріоритет для повернення чистих внесків за умови, що на момент підписання угоди учасник мав офіційну роботу відповідно до записів у трудовій книжці, і статус безробітного було надано учаснику не пізніше, ніж через 4 (чотири) місяці після звільнення з останнього місця роботи відповідно до записів у трудовій книжці. Учасник має надати відповідні документи протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту виникнення таких обставин. За вимогою АВТО ПРОСТО учасник зобовязується надавати документи, які підтверджують виникнення вищезазначених обставин. Учасник уповноважує АВТО ПРОСТО звертатися із запитами до відповідних органів та/або установ з метою встановлення обставин, на які посилається учасник. За підтверджених обставин згідно з цим пунктом, учаснику повертаються сплачені чисті внески без вирахування відступного.

Таким чином, в Угоді чітко передбачено, що у першу чергу повертаються кошти учаснику, який розірвав угоду з причини отримання ним інвалідності і який надав відповідні документи протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту виникнення таких обставин.

Відповідно до Довідки АВ №0243737 до акта огляду МСЕК, яка була прикладена позивачем до заяви від 13.01.2014 року про розірвання Угоди, ОСОБА_2 отримав інвалідність повторно 06.01.2014 року.

В суді представник позивача не заперечував, що ОСОБА_2 інвалідність була встановлена первинно у 2013 році.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 пропустив 30-денний строк, передбачений п.13.4.1. ст. 13 Додатку №2 до Угоди та відповідно не має права на позачергове отримання Чистих внесків. Угода №344611 вже розірвана на загальних підставах і повернення Чистих внесків відбуватиметься відповідно до вимог, визначених в п.13.4.2. ст. 13 Додатку №2 до Угоди, тобто в порядку черговості.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ТОВ АВТО ПРОСТО на користь ОСОБА_2 інфляційні витрати за період з 15.01.2014 року по серпень 2015 року у розмірі 24 069 грн. 35 коп. та суму 3-х відсотків річних у сумі 1 815 грн. 18 коп., суд першої інстанції виходив з того, що неповернення коштів відповідачем, є простроченням виконання грошового зобовязання, яке полягає в неправомірному користуванні чужими грошовими коштами і є підставою для стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних, у відповідності з вимогами ст. 625 ЦК України.

З таким висновком колегія суддів не може погодитися з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, якою позивачем обґрунтовано вимоги позову, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства, а ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Враховуючи вимоги ст. 11 ЦК України виникнення зобовязання безпосередньо повязане з виникненням прав та обовязків конкретних осіб.

Права та обовязки сторін даного спору у виниклих між ними правовідносинах, виникають з умов укладеної між ними угоди, не дивлячись на її розірвання, якою не передбачено зобовязання відповідача повернути позивачу всі сплачені ним кошти інакше ніж на підставі настання черги у випадку розірвання угоди.

З наведеного вбачається, що у суду першої інстанції були відсутні належні правові підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних за ст. 625 ЦК України, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання з повернення позивачу грошових коштів не відбулось.

Оскільки висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною, стягнення грошових коштів не відповідають обставинам справи та нормам права, якими регулюються виниклі між сторонами правовідносини, а тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову до ТОВ АВТО ПРОСТО про визнання угоди недійсною, стягнення грошових коштів. В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316,319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю АВТО ПРОСТО задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2015 року скасувати в частині задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю АВТО ПРОСТО про визнання угоди недійсною, стягнення грошових коштів.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю АВТО ПРОСТО про визнання угоди недійсною, стягнення грошових коштів.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: