Справа №489/1634/15-ц 16.07.2015 16.07.2015 16.07.2015
Провадження №22-ц/784/1659/15
Головуючий у першій інстанції-Губницький Д.Г.
Категорія 59 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського І.В., Шаманської Н.О.

при секретарі - Горенко Ю.В.,

за участю представників відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Другої миколаївської державної нотаріальної контори

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2015 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_3

до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори

Миколаївської області

про визнання незаконною відмови у вчиненні нотаріальної дії

У С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області про визнання незаконною відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Позивач зазначав, що є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_4, померлого 21 лютого 2012 року. Майно спадкодавця складається, в тому числі, з 23/100 частин житлового будинку № 91 по вул. Першотравневій в м. Миколаєві. Він, позивач, своєчасно звернувся до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак постановою від 21 січня 2014 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з посиланням на те, що вчинення такої дії суперечить законодавству України та заявником не подано відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії.

Посилаючись на порушення його спадкових прав та неможливість у інший спосіб їх захистити, ОСОБА_3 просив скасувати постанову державного нотаріуса від 21 січня 2014 року, зобовязавши нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 23/100 частки житлового будинку № 91 по вул. Першотравневій у м. Миколаєві.

Представник відповідача державний нотаріус ОСОБА_5 позов не визнала та зазначила, що на час відмови у вчиненні нотаріальної дії було встановлено, що розміри житлового будинку, які були зазначені у правовстановлюючому документі спадкодавця ОСОБА_4, та дійсні розміри цього будинку станом на 2013 рік мають суттєві відмінності, що є дійсною перешкодою у видачі спадкоємцю правовстановлюючих документів та державної реєстрації його прав.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2015 року позов задоволено частково, визнана незаконною та скасована постанова державного нотаріуса Другої миколаївської державної нотаріальної контори від 21 січня 2014 року. У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник нотаріальної контори просила рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову. Апелянт не погодився з висновками суду про незаконність відмови у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на дотримання нею вимог статей 46, 49 Закону «Про нотаріат» та статті 9 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 належало 23/100 частки житлового будинку № 91 по вул. Першотравневій у м.Миколаєві з відповідними господарськими будівлями та спорудами. В цілому цей житловий будинок (літ. А) житловою площею 51 кв.м, загальною площею 89, 3 кв.м (а.с. 6).

За життя ОСОБА_4 склав заповіт, яким заповідав належну йому частку житлового будинку № 91 по вул. Першотравневій ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с. 38 зворот).

21 лютого 2012 року ОСОБА_4 помер (а.с. 13).

20 липня 2012 року ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с. 33), за якою того ж числа відкрито спадкову справу.

Спадкоємець ОСОБА_6 відмовилась від спадкових прав на користь ОСОБА_3 (а.с. 36 зворот).

В матеріалах спадкової справи є правовстановлюючий документ спадкодавця на 23/100 частки житлового будинку № 91 по вул. Першотравневій договір дарування від 22 травня 2009 року(а.с. 49) та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 50).

31 жовтня 2013 року державний нотаріус направив запит до Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації (ММБТІ) про надання додаткових відомостей щодо стану нерухомості (а.с. 51).

Проведенням поточних інвентаризаційних робіт за запитом нотаріуса встановлено, що співвласником ОСОБА_7 самочинно знесена частина житлового будинку площею 19,1 кв.м, частина нежитлової прибудови (літ. А-2) 10,9 кв.м, а також самочинно збудовано житлову прибудову А-7 загальною площею 60,4 кв.м, житловою площею 33,7 кв.м За рахунок проведення таких робіт житловий будинок літ.А має 119,5 кв.м загальної площі та 65,6 кв.м житлової площі. Без врахування самочинних робіт показники житлового будинку літ. «А» складають 59,01 кв.м загальної та 39,1 кв.м житлової площі.

Оскільки відомості щодо розміру житлового будинку, зазначені у правовстановлюючих документах, не співпадають з розмірами будинку, зазначеними в довідці ММБТІ, постановою державного нотаріуса від 21 січня 2014 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на підставі статті 49 Закону «Про нотаріат», а саме у звязку з тим, що вчинення такої дії суперечить законодавству України та не подано відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії (а.с. 14, 16).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 6 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 13 листопада 2014 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позову про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом (а.с. 15-17).

Порядок та умови вчинення нотаріальних дій, права та обовязки нотаріусів передбачені, насамперед, Законом «Про нотаріат» (далі Закон) та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом МЮУ від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок).

Відповідно до статті 49 Закону нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, в тому числі, якщо 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Необхідність відомостей та документів для вчинення нотаріальної дії прямо залежить від кола тих питань, які нотаріус має перевірити для видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до статті 69 Закону нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, а також коло осіб які мають право на обов'язкову частку в спадщині.

Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Отже, виходячи зі змісту глави 7 розділу 1 та підпунктів 4.15, 4.18 пункту 4 розділу II Порядку перевірка складу спадкового майна передбачає виявлення майна, яке належало спадкодавцю, отримання правовстановлюючих документів спадкодавця, перевірка відсутності обтяжень, наявність державної реєстрації.

Всі ці дії були вчинені, про що свідчать матеріали спадкової справи.

Необхідність проведення поточних інвентаризаційних робіт для видачі свідоцтва, в тому числі перевірка відповідності розмірів нерухомого майна, наявність самовільних споруд тощо, Законом та Порядком не передбачено.

Тому суд дійшов висновку про те, що всі відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, були надані, а така підстава для відмови як пункт 2 частини 1 статті 49 Закону, не відповідає фактичним обставинам.

Разом з тим, колегія суддів враховує і заперечення апелянта про те, що нотаріус, як державний реєстратор, має встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно тощо (пункт 1 частини 2 статті 9 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження»).

Але при цьому суд виходить з основних завдань цивільного судочинства, яким є дійсний захист судом порушених, невизнаних або оспорюваних прав фізичних осіб, в тому числі і в разі неузгодженості норм законів або відсутності правового регулювання спірного питання.

Тлумачення правових норм в спорі між громадянином і державним органом повинно бути на користь громадянина, в інтересах якого і повинні діяти всі державні органи.

Позивачем використані і інші можливі способи вирішення питання щодо визнання його права на спадок, проте у задоволенні його вимог судом відмовлено (а.с. 16, 17).

Отже, незважаючи на те, що дії нотаріуса у взькому (формальному) розумінні не можна вважати протиправними, необхідність задоволення вимог ОСОБА_3 випливає із загальних завдань цивільного судочинства (стаття 1 ЦПК) та принципів розумності та справедливості.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Виходячи з тих же підстав колегія суддів вважає доцільним та справедливим звільнити сторони від обовязку відшкодування судових витрат.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2015 року змінити, виключивши з резолютивної частини висновок про стягнення з Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області на користь ОСОБА_3 243, 60 грн. судових витрат.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді