Категорія 6Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого судді Якименко М. М.

суддів : Колоса С.С., Іващука В.А.

при секретарі Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Вінницької області в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Вінницької міської ради за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області про визнання права власності на самочинно збудовані споруди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Вінницької міської ради за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області про визнання права власності на самочинно збудовані споруди було відмовлено.

На таке рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Відповідач надав суду заяву, де у вирішенні спору поклався на думку суду. Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення позивача та його представників, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог в суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником 49/100 часток житлового будинку, з відповідною часткою господарських будівель, № 28, розташованого на вулиці Ушакова в місті Вінниці, (а.с. 7).

Право власності було набуте на підставі договору дарування від 05.08.2003 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_4

Відповідно до п. 3 зазначеного договору та довідки-характеристики, виданої КП ВООБТІ 01.08.2003 року за №7079, на земельній ділянці розташовано: житловий будинок, саманний, обкладений цеглою, житловою площею 61,5 кв.м., означений на плані літерою «А», дві житлові прибудови «А1», «А2», сіни «а», два ганки, пять сараїв «Б», «б», «б1», «б2», «г», льох «Д», льох з шиєю «Ж», огорожа «№1».

За час проживання ОСОБА_2 були самочинно побудовані прибудови до її будинку «а1» та сарай «Л».

Згідно ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Судом було встановлено, що не заперечувалось позивачем, що зазначені прибудови є самочинними об'єктами.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що вказані об'єкти нерухомості у відповідності до ст.ст. 181, 381 ЦК України , є приналежністю до головної речі, а саме буд. №28 по вул. Ушакова в м. Вінниці.

У відповідності до ч.5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Позиваючись до суду з позовом ОСОБА_2 вказала, що решта 51/ 200 частини будинку належить відповідачу ОСОБА_3, а інша 51/ 200 частки зареєстровано за покійною матір'ю відповідача, в зв'язку з тим, що по даний час зазначена частка ніким не успадкована. Вказані обставини унеможливлюють отримати згоду від всіх співвласників будинку на введення в експлуатацію побудованих позивачем прибудов.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_5 за життя склала заповіт на все належне їй майно на ім'я доньки ОСОБА_3 та онука ОСОБА_6

Після смерті ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_3 11.04.2006 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частки майна, яке належало спадкодавцю, а саме на 51/100 частки будинку № 28, розташованого на вулиці Ушакова в місті Вінниці.

Так іншим спадкоємцем за заповітом ОСОБА_6 в межах шестимісячного строку, а саме 11.11.2005 року, було подано заяву про прийняття спадщини з проханням видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яка була зареєстрована нотаріусом РФ та 06.12.2005 року надійшла до Другої Вінницької державної нотаріальної контори.

Хоча ОСОБА_6 була прийнята спадщина, однак відповідне свідоцтво на право на спадщину ним отримано не було і участі в даній справі, як особа, яка прийняла спадщину, він не приймав.

Так судом першої інстанції встановлено, що у позивача відсутній документ, який би підтверджував її право користування земельною ділянкою, на якій розташований її будинок.

Документ, на який ОСОБА_2 посилалась у своїй позовній заяві, а саме рішення виконкому Вінницької міської ради депутатів трудящих №11/ 476 від 15.04.1953 року, як правильно зазначив міський суд, не свідчить та не підтверджує право позивача на користування земельною ділянкою. Крім того акт відводу земельної ділянки під забудову від 28.05.1953 року на ім'я громадянина ОСОБА_7 не є доказом виділення такої ділянки у користування позивачу.

Суд зазначив, що прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості, як самочинні прибудови, які були зведені після набуття права власності на будинок чи садибу, має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91 (Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року).

П. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Однак, як встановлено судом та не заперечувалося представниками позивача, ОСОБА_2 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області із заявою про прийняття в експлуатацію об'єкта не зверталась, і це питання не було предметом розгляду компетентного державного органу.

І наявність згоди ОСОБА_3 із заявленим позовом, в даному випадку, правового значення не має.

Відтак суд прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Відмовляючи в задоволенні позову, суд, крім іншого, виходив з того, що звіт №10 про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта (самочинні прибудови), який був наданий позивачем, містить певні протиріччя, а тому критично оцінюється судом.

Колегія суддів вважає, що посилання суду на зазначену обставину, не має правового значення і не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. Однак, як вважає судова колегія, це не впливає на правильність прийнятого судом рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги безпідставні і висновків суду першої інстанції не спростовують.

Ухвалюючи рішення, суд правильно застосував норми цивільного законодавства до правовідносин, що склались між сторонами, дав їм належну правову оцінку, а відтак доводи апеляційної скарги безпідставні і до уваги не приймаються, тому підстав для скасування чи зміни оскарженого рішення судова колегія не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія cуддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді: