Справа № 573/2556/15-ц
Номер провадження 2/573/767/15
РІШЕННЯ

іменем України

11 грудня 2015 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді: Кліщ О.В.

при секретарі: Свердличенко А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Верхосульської сільської ради, третіх осіб: Улянівської державної нотаріальної контори, Відділу Держгеокадастру у Білопільському районі, - про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

26 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 12 лютого 1999 року помер її батько, ОСОБА_2, який постійно проживав до дня смерті в с.Сульське Білопільського району Сумської області, на підтвердження чого позивачка приєднала до позовної заяви копію свідоцтва про смерть батька та довідку Верхосульської сільської ради.

Позивачка вказує, що за життя її батько, ОСОБА_2, мав у власності земельну ділянку площею 4,31 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала йому на праві приватної власності на землю на підставі сертифіката серії СМ № 002940 від 21.03.1996 року, виданого за рішенням голови Білопільської райдержадміністрації від 20.03.1996 року.

Внаслідок смерті батька позивачки відкрилась спадщина на його майно, в тому числі і на вищезазначену земельну ділянку.

Однак оформити спадкові права на теперішній час позивачка не може через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку, а саме оригіналу сертифікату на земельну частку (пай) серії СМ № 002940 від 21.03.1996 року.

Зазначаючи, що вона є єдиною спадкоємицею першої черги після смерті батька, ОСОБА_2, та що в інший спосіб вона не може набути право власності на спадкове майно після смерті батька, а саме земельної ділянки для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, розташованої на території Верхосульської сільської ради, - позивачка просить суд визнати за нею право власності на вищезазначену земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті її батька, ОСОБА_2

В судове засідання позивач та її представник за дорученням не зявилися, представник позивача ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи без їхньої участі та задоволення позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не зявився, подав суду заяву про визнання позову та розгляд справи без участі його представника.

Від Улянівської державної нотаріальної котори надійшла заява про розгляд справи без участі представника та що проти задоволення позовних вимог немає заперечень.

ОСОБА_4 довідка зі Спадкового реєстру № 42365494 від 17.12.2015 року, згідно якої за параметрами запиту : « ОСОБА_2. Дата смерті : 12.02.1999 року» у Спадковому реєстрі інформація відсутня.

Представник Відділу Держгеокадастру у Білопільському районі в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи.

Суд розглядає справу на підставі статті 197 ч.2 ЦПК України, згідно якої у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

Позивачка, ОСОБА_1, народилася 02 жовтня 1956 року в с.Сульське Білопільського району Сумської області.

Згідно рішенню Сумського районного суду Сумської області від 09 вересня 2015 року встановлено юридичний факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що вони є рідними батьком і донькою (а.с.7).

Прізвище ОСОБА_1 позивачка взяла після укладення шлюбу 15.11.1974 року з ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-БП № 256891, виданого 15 листопада 1974 року (а.с.4).

За життя батько позивачки, ОСОБА_2, набув у власність земельну ділянку площею 4,31га, що розташована на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на яку посвідчено сертифікатом серії СМ № 002940 від 21.03.1996 року за реєстраційним номером 439.

12 лютого1999 року батько позивачки, ОСОБА_2, помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого повторно серії 1-БП № 245237, актовий запис № 5 ( а.с.5).

Згідно довідки виконкому Верхосульської ради Білопільського району Сумської області від 19.10.2015 року № 580 вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно зі слів свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1981 року по день смерті один без реєстрації (а.с.8).

Факт належності померлому ОСОБА_2 вищевказаного спадкового майна підтверджується: довідкою Відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області; витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки; довідкою Куянівської сільської ради ( а.с.11.12).

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частини першої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Враховуючи, що ні відповідач, ні треті особи, не заперечували обставин справи, - суд вважає правомірним визнати за позивачем право власності на спадкове майно.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може предявити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/.

За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05. 2008 року, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до п.1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-1У право на земельну частку (пай) мають громадяни- спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом чи Державним актом.

Відповідно ст.81 Земельного Кодексу України громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі, в тому числі, прийняття спадщини.

Згідно з п.1 ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації, а тому спадкодавець мав право власності на земельну ділянку в межах згідно з планом, право на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю.

Відповідач та 3-ті особи протягом розгляду судової справи не висловили своїх заперечень з приводу заявленого позову.

Судом встановлено, що майнові права на спадкове майно у звязку зі смертю фізичної особи-спадкодавця, не припиняються, а переходять в порядку правонаступництва /спадкування/. Момент переходу прав в порядку спадкування за законом визначається як час відкриття спадщини. З цього моменту права та обовязки спадкодавця належать спадкоємцеві /ч.5 ст.1268 ЦК/.

Таким чином, судом встановлено, що сукупність прав та обовязків, /спадщина/, після смерті ОСОБА_2 перейшла в порядку спадкування за законом позивачці, тому вона є спадкоємцем і власником спадкових прав, а саме власником права на спадкове майно:

-земельну ділянку площею 4,31 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала ОСОБА_2 на праві приватної власності на землю на підставі сертифіката серії СМ № 002940 від 21.03.1996 року, виданого за рішенням голови Білопільської райдержадміністрації від 20.03.1996 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 8, 10, 11, 27, 60,61, 209, 213, 215,294 ЦПК України, ст. ст.3, 182,328, 1216,1261,1268,1270,1278 ЦК України, ст.81 ЗК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, спадкоємцем за законом після смерті 12 лютого 1999 року батька, ОСОБА_2,- право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно :

-земельну ділянку площею 4,31 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала ОСОБА_2 на праві приватної власності на землю на підставі сертифіката серії СМ № 002940 від 21.03.1996 року, виданого за рішенням голови Білопільської райдержадміністрації від 20.03.1996 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: