Справа №442/4171/15-ц
Провадження №2/442/1474/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі :

головуючого судді Хомика А.П.

з участю секретаря Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя і визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним первісним позовом, в якому просить визнати житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. Завіжна, 39/5, та квартиру №2 за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. Шкільна, буд. 3, спільною сумісною власністю їх з відповідачем подружжя. Також просить визнати за ним право власності на ? ідеальну частину квартиру №2 загальною площею 48,6 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: Львівська область, м.Дрогобич, вул. Шкільна, буд. 3, як частку в спільному майні подружжя та стягнути судові витрати за подання даного позову.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що вказане майно було набуто ними в період шлюбу, який було зареєстровано 14.07.1994 року Відділом ЗАГСу Дрогобицького міськвиконкому Львівської області згідно запису № 318, про що видано Свідоцтво про укладення шлюбу серії 1-СГ №255460 від 14.07.1994 року, однак на даний час відповідач одноособово користується частиною спільного майна, а саме квартирою, використовуючи її на власний розсуд та мотивуючи свої дії тим, що дане майно являється її особистою приватною власністю, так як вона була придбана нею за власні кошти отримані в дарунок від батьків.

Однак, позивач вважає, що дане майно є спільним майном подружжя, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, а тому враховуючи, що на даний час майно юридично оформлено на відповідачеві, вважає за необхідне звернутись з даним позовом.

ОСОБА_2, не погодившись з первісними позовними вимогами, звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому просить визнати за нею право приватної власності на квартиру №2, яка знаходиться за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. Шкільна, буд. 3.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, повідомив про підтримання позовних вимог по первісному позову, а також зазначив, що покладається на думку суду при вирішенні вимог по зустрічному позову.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій також просить у первісному позові частково відмовити з підстав викладених у зустрічній позовній заяві, а зустрічний позов просить задоволити повністю.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов необхідно задоволити частково, а зустрічний задоволити повністю, виходячи з наступних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Матеріалами справи встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач та відповідач на даний час перебувають у шлюбі, який зареєстровано 14.07.1994 року Відділом ЗАГСу Дрогобицького міськвиконкому Львівської області згідно запису № 318, про що видано Свідоцтво про укладення шлюбу серії 1-СГ №255460 від 14.07.1994 року.

Також матеріалами справи підтверджується, що в період з 14.07.1994 року позивачем було набуто у власність житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. Завіжна, 39/5, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САА №111883, виданим 27.01.2005 року Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради, а відповідач набула у власність квартиру за №2 за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. Шкільна, 3, що підтверджується Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 13.06.2000 року державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори ОСОБА_3

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею ж 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З огляду на вказане, суд вважає підставними позовні вимоги позивача за первісним позовом в частині визнання житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. Завіжна, 39/5, спільним майном подружжя, оскільки такий був набутий у власність під час шлюбу внаслідок використання спільної праці та спільних коштів подружжя, що підтверджується і сторонами спору.

Відносно первісних та зустрічних позовних вимог щодо визнання права власності на квартиру №2 за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. Шкільна,3, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 24 Кодексу про шлюб і сімю України (в редакції на момент виникнення правовідносин), майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Як стверджується відповідачем за первісним позовом та підтверджується матеріалами справи, придбання спірної квартири було здійснено за рахунок грошових коштів, які належали їй особисто, та які були їй подаровані на чергову річницю дня народження матірю ОСОБА_4, що підтверджується Договором дарування грошових коштів від 27.05.2000 року.

Статтею 41 Конституції України визначається, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічно, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового інтересу, при цьому способом захисту цивільних прав та інтересів може бути (серед інших) визнання права.

За таких обставин суд вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню в пред'явленому обсязі, а в первісному в частині визнання права власності на ? ідеальну частини квартири за первісним позивачем необхідно відмовити.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя і визнання права власності задовольнити частково.

Визнати право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: Львівська область, м.Дрогобич, вул. Завіжна, 39/5.

В решті позовних вимог по первісному позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на квартиру №2 загальною площею 48,6 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. Шкільна, буд. 3.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя А.П. Хомик