Справа №487/8318/14-ц 11.03.2015 11.03.2015 11.03.2015
Провадження №22-ц/784/742/15 Суддя першої інстанції: Семенова Л.М.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Крамаренко Т.В.,

суддів - Буренкової К.О., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання - Свіщуком О.В.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 2 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ «Приватбанк») про розірвання кредитного договору, припинення договору застави та скасування заходів забезпечення, -

в с т а н о в и л а:

В серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання кредитного договору, припинення договору застави та скасування заходів забезпечення.

Позивач зазначав, що 19 вересня 2006 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір за умовами якого Банк зобов'язався надати йому кредит у сумі 17647 доларів США , з яких 12 000 доларів США на придбання автомобіля, а 5 647 доларів США на оплату страхових платежів на строк до 18 вересня 2011 року зі сплатою 0, 88 % в місяць на суму залишку заборгованості та винагороди в розмірі 0, 25 % від суми виданого кредиту за користування ним.

В забезпечення виконання вказаного кредитного договору в той же день укладено договір застави транспортного засобу марки BMW 520, реєстраційний НОМЕР_1, який належить позивачу.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2012 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості залишено без розгляду, а рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2013 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставлене майно відмовлено.

Посилаючись на викладене та на те, що за вказаним кредитним договором фактично отримані грошові кошти в сумі 12 000 доларів США, а не 17 647 доларів США, а також, що в подальшому Банк позбавлений можливості задовольнити свої вимоги щодо кредитної заборгованості за рахунок заставного майна та на те, що з 2009 року позивач є інвалідом 3 групи, останній просив розірвати кредитний договір, а договір застави, який є похідним від кредитного договору припинити, також скасувати заборону на відчуження належного йому автомобіля.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 2 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції входив з того, що підстави для розірвання кредитного договору припинення договору застави та скасування заходів забезпечення відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 19 вересня 2006 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № NКНЗАЕ0000145А за умовами якого Банк зобов'язався надати ОСОБА_2 кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу банку на строк з 19 вересня 2006 року по 18 вересня 2011 року включно, у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 17647 доларів США на наступні цілі: придбання автомобіля у сумі 12000 доларів США, а також у розмірі 5647 доларів США на оплату страхових платежів у випадках та на умовах передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору зі сплатою за користування позивачем відсотків у розмірі 0,88 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитним договором, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,25 % від суми наданого кредиту щомісячно в період сплати відсотків за дострокове погашення кредиту у відповідності до п. 3.11 договору і винагороди за проведення додаткового мониторинга, згідно п. 6.2 договору (а.с.8).

З метою забезпечення вказаного кредитного договору 19 вересня 2006 року між сторонами було укладено договір застави автотранспорту, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав Банку у заставу належний йому автомобіль марки BMW 520, реєстраційний НОМЕР_1, 1997 року випуску (а.с.72-77).

Позивач, як на підставу розірвання кредитного договору вказує зокрема на те, що одержав кошти у меншій сумі ніж зазначено в кредитному договорі, а саме на суму 5647 доларів США, що передбачені для сплати страхових платежів.

Однак, п. 2.1.3 кредитного договору передбачено, що позичальник звертається до банку з клопотанням про надання йому кредиту на сплату чергових страхових платежів відповідно до договору страхування, укладеного відповідно до п. 2.2.7 цього Договору. Якщо кредит надається в іноземній валюті, то позичальник доручає Банку: отримувати з каси Банку суму іноземної валюти готівкою, необхідну для сплати чергового страхового платежу на підставі Договору страхування, укладеного згідно п. 2.2.7 даного Договору; здійснити продаж у касці Банку готівки в іноземній валюті по курсу її продажу, встановленого на день. виконання даного доручення; отримані від продажу іноземної валюти кошти зараховувати від імені позичальника на сплату чергового страхового платежу (а.с.8).

За такого посилання позивача, в обґрунтування розірвання кредитного договору, на те, що він фактично недоотримав грошові кошти за кредитним договором, стосуються виконання його умов щодо оплати Банком страхових платежів та не є підставою для розірвання.

Крім того, відповідно до меморіальних валютних ордерів, що містяться в матеріалах справи, відповідач щорічно здійснював перерахування коштів для оплати чергових страхових платежів відповідно до кредитного договору NКНЗАЕ0000145А (а.с.55-62).

У відповідності до вимог ст. 652 ЦК України договір може бути розірвано за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, посилання ОСОБА_2, як на підставу розірвання кредитного договору в порядку ст. 652 ЦК України на те, що наразі відповідач позбавлений права на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави, не можуть бути взяті до уваги так як, відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року передбачено, що при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК України і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин.

Посилання позивача на неможливість виконання кредитних зобов'язань у зв'язку з встановленням йому у 2009 році інвалідності 3 групи не є підставою для розірвання кредитного договору.

Що стосується позовних вимог про припинення договору застави та скасування заходу забезпечення, то суд обґрунтовано відмовив в їх задоволенні, оскільки такий спосіб захисту прав ОСОБА_2 у спірних правовідносинах носить похідний характер від кредитного договору та укладений на забезпечення його виконання.

За такого, дійсність основного зобов'язання не спричиняє припинення правочину щодо його забезпечення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до підстав позову та не впливають на висновки суду.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування та зміни рішення суду, ухваленого відповідно до закону.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 2 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: