РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1752/15-ц

24 листопада 2015 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

з участю секретаря Федас І. О.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на його користь заборгованість по договору №б/н від 11.07.2008 року, відповідно до умов якого ПАТ КБ ПриватБанк надав відповідачу кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відвідач зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконує зобовязання, що виникли з договору, внаслідок чого утворилась заборгованість перед банком станом на 30.06.2015 року у розмірі 26107 грн. 02 коп. ПАТ КБ "ПриватБанк" просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по договору кредиту та судові витрати по справі.

В ході розгляду справи ПАТ КБ «ПриватБанк» було подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість по відсотках за договором № б/н від 11.07.2008 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 22.07.2012 року по 22.07.2015 року у розмір 10532 грн. 27 коп.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував стосовно позовних вимог позивача, та подав заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначив, що строк дії кредитного договору укладеного 11.07.2008 року між його довірителькою та ПАТ КБ «ПриватБанк» закінчився в серпні 2009 року, що відповідає строку дії картки наданої ОСОБА_2 та умовам договору, а тому позовна давність закінчилась у серпні 2012 року, натомість позов предявлений у липня 2015 року.

Суд, заслухавши позицію представника відповідача, враховуючи позицію представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 11.07.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 було укладено договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між сторонами договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевими терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6, 8-13).

На виконання вказаного договору банк відкрив кредитний рахунок ОСОБА_2 і оформив та видав відповідачу платіжну картку № 834367.

В судовому засіданні встановлено, що строк дії картки ОСОБА_2 встановлений до серпня 2009 року.

У відповідності до п.5.4. правил користування платіжною карткою, які додані позивачем до позову, строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам без встановлення мінімального обовязкового платежу, проводиться в наступному порядку: - строк погашення по Кредиту - щомісячно за попередній місяць; - строк погашення Кредиту в повному обсязі, не пізніше наступного місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH).

Враховуючи наведене, суд вважає, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки, тобто з моменту закінчення строку дії картки відповідач вже перестала отримувати кредит.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 614 цс 14) «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку».

Як вбачається з матеріалів справи представник відповідача адвокат ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності (а.с.37).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог встановлено спеціальну позовну давніть (ст. 258 ЦК України).

За загальним правилом перебігу загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України ).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до п.5.7 «Правил користування платіжною карткою», які являються частиною кредитного договору, та п.5.2 п.6.6 «Умов надання банківських послуг» банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленій банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших зобовязань за цим Договором.

Аналізуючи норми статей 261 , 530 , 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 06 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14), 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14), 03 червня 2015 (№ 6-31цс15).

Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором №б/н від 11.07.2008 року (а.с.4-5) наданого позивачем, останній платіж по поверненню кредиту відповідачем здійснено 12 червня 2009 року, тобто кінцевий строк для подачі позову є червень 2012 року. Натомість позивач звернувся із позовом до суду в липні 2015 року.

Суд критично ставиться до твердження позивача про те, що відсотки є платою за користування чужими коштами з посиланням на ст. 536 ЦК України, адже зобовязання, в розумінні положень ст.509 ЦК України, полягає в обовязку однієї сторони вчинити певні дії (утриматися від їх вчинення) на користь другої сторони, яка має право вимагати виконання цього обовязку. Верховний Суд України в постанові від 06.11.2013 року у справі 6-116цс13 розяснив, що умовами кредитного договору з поверненням боргу частинами встановлюються окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку. Тобто в такому разі не можна прирівнювати поняття «кредитний договір» до поняття «зобовязання»; зобовязанням будуть виступати правовідносини, в яких боржник зобовязується передати кредиторові певну частину боргу. У звязку з зазначеним кредитор може реалізувати право на повернення як всіх прострочених часток, так і кожної з них окремо, протягом строку, який надається для захисту порушеного (шляхом прострочення сплати частки) права кредитора, тобто строку позовної давності.

Відповідно до ч.3 ст. 257 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно із ч.4 ст. 257 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що в задоволені позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 209, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, ст. 16, 251, 252, 256-258, 261, 525, 526, 610, 1049, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_4