Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Бондаренко О. В. ,

при секретарі - Кириченко Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду № 4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської міської ради Київської області, про визнання права власності на 1/4 частину квартири за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом 25.11.2014 року мотивуючи тим, що він із своїм покійним батьком ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, мали на праві спільної часткової власності, по 1/2 частині, квартиру АДРЕСА_1. В квітні 2014 року він звернувся до суду про визнання права власності на 1/2 частину квартири, в порядку спадкування, оскільки оригінали документів про право власності на квартру були втрачені. В ході розгляду справи йому стало відомо про те, що дружина батька, ОСОБА_4, після смерті батька, 18.10.2004 року подала заяву про прийняття спадщини, про що йому було невідомо. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.04.2014 року за ним визнано право власності в порядку спадкування на 1/4 частину вказаної квартири. Таким чином, на підставі дублікату свідоцтва про право власності від 23.06.1997 року йому належить 1/2 частина квартири, а на підставі рішення суду - 1/4 частина квартири. 1/4 частина квартири залишилась не переоформленою, оскільки ОСОБА_4 заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка подала до нотаріальної контори, свідоцтво про право власності на спадкове майно не отримала і ІНФОРМАЦІЯ_3 померла. Після смерті ОСОБА_4 ніхто з приводу оформлення спадщини не звертався, у квартирі не з'являвся, діти ОСОБА_4 померли ще до її смерті. Він, ОСОБА_1, володіє квартирою особисто, відкрито, в цілому, протягом багатьох років, провів у ній капітальний ремонт і сплачує усі комунальні послуги, тому в порідку ст. 344 ЦК України, просить визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, за набувальною давністю.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача, за довіреністю у справі, ОСОБА_5, в судовому засіданні позов підтримала, просила визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, за набувальною давністю та залишити судові витрати за ним.

Відповідач Білоцерківська міська рада Київської області в судове засідання представника не направила, про розгляд справи повідомлені належним чином, надали до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника.

Суд, заслухавши осіб, які приймають участь у справі, свідка ОСОБА_6, дослідивши матеріали даної справи, матеріали цивільної справи № 357/2917/14-ц, матеріали спадкової справи № 807/2004, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З копії дубліката свідоцтва про право власності на майно ( а.с.14) та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Білоцерківського МБТІ від 05.10.2005 року ( а.с.11, справа № 357/2917/14-ц), вбачається, що на ім'я позивача ОСОБА_1 та його батька ОСОБА_3 зареєстровано право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1, по 1/2 частині за кожним.

З матеріалів спадкової справи № 357/2917/14-ц щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 вбачається, що заповіту спадкодавець не залишив, а спадщину після його смерті за законом прийняли син ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_4, шляхом подання відповідних заяв до нотаріальної контори 24.09.2004 року та 18.10.2004 року. ( а.с. 24-29, № 357/2917/14-ц).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.04.2014 року ( а.с.4-5), за позивачем ОСОБА_1 визнано право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішення набрало законної сили 13.05.2014 року.

З інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 39464601 від 27.01.2015 року ( а.с.41) вбачається, що після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, спадкова справа не відкривалась і з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався.

З копії паспорта позивача, довідки виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 02.11.2004 року за № 2062, копій квитанцій про сплату комунальних послуг, матеріалів спадкової справи( а.с.7,8,14,30-33, а.с. 24-29, № 357/2917/14-ц), показів свідка ОСОБА_6, вбачається, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та проживає постійно з 07.11.1989 року по даний час в квартирі АДРЕСА_1, тобто, більше 10 років добросовісно і відкрито нею володіє.

За ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

В п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Верховним Судом України проведено в 2013 році аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, де, зокрема, роз'яснюється, що для набуття права власності на майно за набувальною давністю необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто, особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто, очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до свого власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По - третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Як вбачається з матеріалів справи ( інформаційної довідки зі спадкового реєстру, спадкової справи, листа Білоцерківської міської ради ) особи, які претендують на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, крім позивача, відсутні.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку що позов обґрунтований і підлягає до задоволення.

В п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що рішення суду, яке набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Відповідно до п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: в т.ч. і рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 182,344 ЦК України, Законом України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, ст.ст. 10, 60,88,209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, за набувальною давністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О. В. Бондаренко