№ производства 2/646/2293/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.15 року м. Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Сорока О.П.,

за участю секретаря Кравчук Ю.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон та виготовлення проїзного документа без згоди батька,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд ОСОБА_2 Фєліції, ІНФОРМАЦІЯ_1, на відпочинок через Австрію в Чорногорію на зимові канікули з 26.12.2015р. по 10.01.2016р. та виготовлення проїзного документа без згоди батька. В обґрунтування зазначила, що нею придбані квитки на літак та заброньовано номер у отелі, однак батько дитини не надає згоди на виготовлення проїзних документів та відпочинок у Чорногорії.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та пояснили, що між батьками ОСОБА_2 Фєлісії існують неприязні стосунки, у звязку з чим батько чинить перепони у організації відпочинку доньки в Чорногорії. Так, у грудні 2014р. відповідач по справі спочатку надав дозвіл на виїзд доньки в Чорногорію, а потів відізвав, взязку з чим поїздка не відбулась. В березні 2015р. ОСОБА_2 надав дозвіл та Фєліція відпочивала в Чорногорії з 20 по 30 березня 2015р. Влітку 2015р. ОСОБА_2 знову не надав дозвіл на виїзд дитини на літній відпочинок, та у звязку з тривалим розглядом справи у жовтні 2015р. позов про надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька залишено було без розгляду. Просили надати дозвіл, оскільки давно планували поїздку Фєліції у Чорногорію на зимові канікули та вона цього дуже бажає.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що не має змоги спілкуватись з донькою з травня 2015 року через перешкоди з боку матері. Оскільки з травня 2015р. донька проживає разом із матірю, вважає, що він має право проводити зимові та літні канікули з Фєліцією, та планував спільну з нею поїздку до Трускавця на зимові канікули. А на період з 09.10.2015р. по 27.12.2015р., з 12.01.2016р. по 01.06.2016р. він надав згоду на тимчасові поїздки до Чорногорії.

Третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, не заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила надати дозвіл на виїзд ОСОБА_2 Фєліції за кордон без згоди батька.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, представника позивача, дослідивши матеріали справи та докази, надані сторонами в обґрунтування заявлених вимог та заперечень на позовні вимоги, вважає, що позов підлягає задоволенню.

У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 16 ЦК України , кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

На підставі свідоцтва про народження (а.с.5) батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Шлюб між батьками розірвано рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 01.10.2013р. (а.с.6). ОСОБА_2 Фєліція проживає разом із матірю ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_4 (свідоцтво про шлюб , а.с.7).

ОСОБА_1 звернулась до суду, оскільки її чоловік не надає згоди на виїзд дитини до Чорногорії з 26.12.2-15р. по 10.01.2016р., а нею придбані квітки до Чорногорії через Австрію (оскільки відсутні прямі рейси) та назад, і заброньовано готель у Чорногорії саме на цей період, що підтверджується копією електронних квитків та інформацію туристичної фірми (а.с. 8-14). Мета поїздки відпочинок.

ОСОБА_2 Фєліція у судовому засіданні пояснила, що бажає поїхати на зимові канікули до Чорногорії з матірю, а не до Трускавця з батьком.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 № 231 (із змінами та доповненнями).

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Посилання батька на неможливість спілкуватись з донькою з травня 2015 року не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Позивачка пояснила, що дійсно ОСОБА_2 не спілкується з донькою останнім часом, але не хоче вирішити це питання особисто з нею, навіть коли вона йому дзвонила для поздоровлення донькою його з днем народження, він не брав телефон. Однак постійно пише письмові звернення, мирові угоди, де встановлює свої умови спілкування з дитиною, особисто вирішити це питання не бажає. Відповідач підтвердив, що намагається вирішити питання спілкування шляхом письмових звернень, однак до суду з позовом про встановлення графіку спілкування з дитиною не звертався. Позивачка стверджувала, що вона не заперечує проти спілкування батька з дитиною, однак ОСОБА_2 лише пише листи, та сам не бажає вирішити це питання. В судовому засіданні відповідач також пояснив, що заперечує проти задоволення позову, оскільки йому не подобається форма звернення позивачки за наданням дозволу на виїзд. Також з пояснень сторін та письмових документів встановлено, що у грудні 2014р. відповідач по справі спочатку надав дозвіл на виїзд доньки в Чорногорію, а потів відізвав, взязку з чим поїздка не відбулась. В березні 2015р. ОСОБА_2 надав дозвіл, та Фєліція відпочивала в Чорногорії з 20 по 30 березня 2015р. Влітку 2015р. ОСОБА_2 знову не надав дозвіл на виїзд дитини на літній відпочинок, та у звязку з тривалим розглядом справи у жовтні 2015р. позов про надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька залишено без розгляду. Посилання відповідача, що він надав дозвіл на період з 09.10.2015р. по 27.12.2015р., з 12.01.2016р. по 01.06.2016р. на тимчасові поїздки до Чорногорії, зі слів позивачки, суперечать інтересам дитини, оскільки буде перерваний учбовий процес у цей час. Крім того, ОСОБА_2 не надав доказів на запланований відпочинок у Трускавці (бронювання, білети, тощо), та суд, при вирішенні спору, враховує побажання дитини про поїздку до Чорногорії.

Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому, пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Позивачка в судовому засіданні довела той факт, що поїздка за кордон спрямована на оздоровлення і відпочинок дитини, та ОСОБА_2 Фєліція підтвердила, що бажає саме цієї поїздки.

Заперечення відповідача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Перешкоди, які чинить батько щодо надання дозволу на тимчасову поїздку доньки за кордон України , свідчать про його неповагу до прав дитини, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,57-60, 209, 212,214,215, ЦПК України, ст. 16 ЦК України, ст.ст.150, 155 СК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон та виготовлення проїзного документа без згоди батька задовольнити.

Надати дозвіл на виготовлення та видачу проїзного документу неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, для виїзду за кордон України на термін з 26.12.2015р. по 10.01.2016р. без згоди батька ОСОБА_2.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі держави Україна неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в країни Австрія та Чорногорія на термін з 26.12.2015р. по 10.01.2016р. включно без дозволу батька ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 (і.к. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_5 судові витрати в сумі 487,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Сорока О.П.