Справа № 305/2276/14-ц
Провадження № 2/307/295/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2015 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Тиводар В.І.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу нікчемним та застосування наслідків нікчемного правочину,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу нікчемним та застосування наслідків нікчемного правочину. Посилаються на те, що в телефонному режимі з представником ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" він домовився про укладення договору фінансового лізингу предметом якого є автомобіль марки "Ford Mondeo Hatchback". 24.09.2014 р., ОСОБА_2, який діяв за його дорученням прибув до м. Тернопіль, оплатив 10 % вартості автомобіля (22500 грв.), а вже потім прибув до офісу для укладення договору фінансового лізингу. Йому надали договір з усіма додатками, але в нього не було можливості його прочитати, оскільки два працівники компанії стояли поруч та розповідали про вигідні умови договору. З їх слів він через 10 днів в м. Тернопіль мав отримати вказаний автомобіль, а потім на протязі 5 років виплачувати його вартість. Після спливу десятиденного строку він зателефонував до компанії, щоб дізнатися коли зможе забрати автомобіль, але йому повідомили, що він може отримати автомобіль лише при оплаті 50 % вартості, тобто 112500 грв., а сплачені ним 22500 грв. це комісія за організацію та укладення самого договору лізингу. Вважає, що умови договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, наслідком якого є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на його шкоду як споживача. Умови договору фінансового лізингу та додаткові умови до нього суперечать вимогам Закону України "Про захист прав споживачів", так як отримання ним товару як споживачем поставлено в пряму залежність від розподілу фінансових ресурсів між клієнтами корпорації, інформацію щодо якого відповідач не надає споживачеві, а умовами договору установлені жорсткі обов'язки споживача, встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виробник) не виконає свої зобов'язання. Договором не передбачені конкретні строки та порядок виконання відповідачем своїх зобов'язань, а характер діяльності ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" є недобросовісним та пірамідальним, що є підставою для визнання договору нікчемним, оскільки він містить явно невигідні одній стороні - споживачу - договірні умови, які протилежна сторона правочину - відповідач - сформулював в односторонньому порядку, тим самим створив істотний дисбаланс між правами і обов'язками сторін за договором на свою користь і не врахував при цьому інтересів споживача. Згідно ст. 18 ч. 2 Закону України "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Договір лізингу віднесений Цивільним кодексом до різновидів договору майнового найму, але лізингові відносини в Україні регулюються спеціальним Законом України "Про фінансовий лізинг". Відповідно до ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг", договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет договору, строк на який лізингоодержувачу надається право користуватися предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Оспорюваний договір фінансового лізингу не містить конкретних визначень щодо розміру щомісячних лізингових платежів, не вказано в кого саме лізингодавець придбає автомобіль, не визначено конкретний порядок та місце отримання лізингоодержувачем предмета договору, яким чином буде відбуватися страхування транспортного засобу. Вище перелічені умови є обов'язковими, але в самому договорі вони відсутні. Крім того, ст. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюється положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Статтею 779 ЦК України передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Так як, він є фізичною особою, то даний договір мав бути нотаріально посвідчений. Згідно ст. 220 ч. 1 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно ст. 236 ч. 1 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. З приписів ст. 19 ч. 3 п. 7, ч. 6 та ч. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" випливає, що нечесна підприємницька діяльність забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Закон України "Про захист прав споживачів" установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Просить визнати договір фінансового лізингу № 011160 від 24.09.2014 р. нікчемним, стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" на його користь 22500 грв. та судовий збір на користь держави.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" у судове засідання не з'явився та надіслав до суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що даний договір укладено відповідно до положень цивільного законодавства та законодавства, що регулює діяльність фінансового лізингу. Статтею 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного судочинства є, серед іншого, свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Згідно ст. 627 ч. 1 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ч. 1 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 215 ч.ч. 1, 2 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Положеннями ст. 6 ч. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір фінансового лізингу № 011160 та додатки №№ 1, 2, 3 до нього від 24.09.2014 р. відповідає вимогам законодавства, оскільки містить найменування товару (предмет лізингу), розмір лізингових платежів та строк лізингу. Окрім того, представник позивача підписав кожну сторінку договору та додатків до нього. Правочин сторонами було укладено в письмовій формі, особисто підписано позивачем і уповноваженою особою відповідача. Таким чином, було дотримано всіх вимог, які передбачено чинним законодавством. Укладений між ТОВ "ЛК "Автофінанс" та ОСОБА_1 договір складається з основного тексту договору, додатку № 1 (графіку сплати авансу до моменту передачі предмета лізингу), додатку № 2 (графік сплати лізингових платежів після отримання предмета лізингу) та додатку № 3 (специфікація на предмет лізингу). Відповідно до п. 14.13 договору, додатки до договору фінансового лізингу є невід'ємними частинами. Додаток до договору № 1 містить інформацію щодо сплати авансових платежів в розмірі 50 %, комісії за організацію в розмір 10 %, комісія за передачу в розмірі 3 % та графік сплати 50 % авансового платежу протягом одного року. У п.п. 8.2.1. та 8.2.2. ст. 8 договору міститься детальний опис розрахунку першого лізингового платежу, а в додатку № 2 міститься інформація щодо сплати лізингового платежу з відсотками та комісією за супроводження договору, де стоїть підпис представника позивача. До того ж, у п. 8.2.3. ст. 8 договору міститься детальний опис розрахунку другого лізингового платежу. Пунктом 1.7. ст. 1 договору чітко визначено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 (сто двадцять) робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50 % від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення даного договору (10 % від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3 % від вартості предмета лізингу). При підписанні договору позивачем була сплачена комісія за організацію в розмірі 22500 грв., але авансовий платіж та комісія за передачу предмета лізингу в розмірі 3 % від вартості предмета позивачем не було сплачено. А відповідно до вищевказаного п. 1.7. ст. 1 договору, обчислення строку передачі предмета лізингу розпочинається після сплати позивачем трьох складових, які чітко визначені в договорі. Отже, умови надання позивачу послуг на підставі договорів та інформація про ці послуги викладена досить детально і ясно в договорах та додатках до них. Як вбачається із змісту позовної заяви, позивачем не наведено жодного належного доказу для доведення тих обставин, на які він посилається, а отже, не доведено невиконання або неналежне виконання зобов'язання відповідачем. Просить у позові ОСОБА_1 відмовити.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 24.09.2014 р. позивач уклав з ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" договір фінансового лізингу № 011160 з трьома додатками до нього. Відповідно до умов договору фінансового лізингу лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - автомобіль марки "Ford Mondeo Hatchback", зазначений у п. 1.1. договору та специфікації, що є додатком № 1 до договору, вартістю 22500 грв., у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Предмет лізингу є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності на нього на лізингоодержувача згідно умовами даного договору. Пунктами 1.7., 1.8. договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 (сто двадцять) робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50 % від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного договору платежами, визначеними лізингодавцем залежно від вартості предмета лізингу в додатку № 1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною, та розрахований по формулі, визначеній в п. 8.2.2. даного договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію. 24.09.2014 р. позивач сплатив ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" 22500 грв. комісії за організацію та оформлення договору (а. с. 14).

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 р. правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг", відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку, з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Частиною 3 ст. 806 ЦК України зазначається, що особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. У частині 1 ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено форму договору фінансового лізингу - договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Так, вказана норма регулює окремий вид цивільно-правових відносин - найм (оренда) транспортного засобу (параграф 5 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору фінансового лізингу застосовуються лише загальні положення про найм (оренду). Норми загальних положень про найм (оренду) викладені виключно в параграфі 1 глави 58 ЦК України. Застосування до фінансового лізингу норм, що регулюють окремі види найму (оренди), чинним законодавством не передбачено. Таким чином, посилання позивача на ч. 2 ст. 799 параграфу 5 ЦК України є помилковими.

Судом встановлено, що ТОВ «Автофінанс» у встановленому законом порядку внесено до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з правом надавати окремі види фінансових послуг. Зокрема і фінансовий лізинг. Отже, твердження позивача про нікчемність укладеного договору у зв'язку з недотриманням сторонами нотаріальної форми договору - недотримання норм ч. 2 ст. 799 ЦК України, є помилковими та такими, що суперечать викладеним вище вимогам закону.

Окрім цього, відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг". Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України "Про фінансовий лізинг" (частина 2 статті 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг"). За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність. Згідно зі статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Також суд не приймає до уваги посилання позивача на ту обставину, що у договорі лізингу вказано його прізвище, а підписав договір ОСОБА_2, так як ця обставина не може впливати на визнання договору нікчемним туму, що ОСОБА_2 діяв на підставі нотаріально посвідченого доручення ОСОБА_1

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж. Ні договором, ні законом не передбачено, що неналежне виконання сторонами взятих на себе зобов'язань тягне за собою нікчемність укладеного договору, а тому підстави для задоволення заявленого позивачами позову відсутні.

Тому, керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 799, 806 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 6, 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" суд,

Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу нікчемним та застосування наслідків нікчемного правочину відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 до спеціального фонду Державного бюджету України двісті сорок три гривні 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особою, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: Гримут В.І.