Справа № 307/740/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

09 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1

суддів Мацунича М.В., Панька В.Ф.

при секретарі Дашковській С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Тячівського районного суду від 16 червня 2015 року по справі за позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між позивачем та відповідачем 24.05.2006 р. було укладено кредитний договір № MKH0AE00001615. Згідно договору позивач зобовязувався надати відповідачу кредит в розмірі 19 000 дол.США на термін до 23.05.2011 р., а відповідач повернути кредит та сплатити відсотки за користуванням кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором. Позивач зобовязання за кредитним договором виконав повністю. Відповідач зобовязання не виконав. Тому станом на 12.12.2014 року має заборгованість 81406,20 дол.США, яка складається: 12924,43 дол.США заборгованість за кредитом, 23338,73 дол.США проценти, 619,54 дол. США- комісія, 44523,50 дол.США пеня. Просив стягнути з відповідача 81406,20 дол.США, що за курсом НБУ від 12.12.2014 р. складає 1278891,40 грн.

Рішенням суду в задоволенні позову відмовлено у звязку із спливом строку позовної давності.

Позивач не погодився з цим рішенням, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом норм матеріального та процесуального права .

В судовому засіданні представник позивача скаргу з наведених підстав підтримав та пояснив, що первинних документів, які б підтверджували оплату відповідачем платежів по погашенню кредиту немає.

Представник відповідача вважав, що підстав для задоволення скарги немає. Пояснив, що йому відомі випадки, коли банк через рахунки позичальників проводили перерахування своїх грошей на свої ж рахунки з метою підтвердження відсутності пропуску строку позовної давності, що є і в даному випадку, оскільки його довіритель жодних грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за даним кредитним договором в 2012, 2013 роках не проводив.

Заслухавши осіб, які приймали участь у справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, але в позові слід відмовити по причині пропуску строку позовної давності: дія кредитного договору закінчилась 23.05.2011 р., а позивач звернувся до суду з позовом лише 26 лютого 2015 р., тобто по спливу трирічного строку позовної давності, встановленого стю.257 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги: після закінчення дії кредитного договору відповідач здійснив кілька платежів по цьому договору: 18.04.2012 р. сплатив 169,07 дол.США, 21.05.2012 р. 168.93 дол. США, 24.07.2012 р. 168,9 дол. США та 08.04.2013 р. 3424,73 дол.США, що вбачається з наданого розрахунку заборгованості. Тому строк позовної давності слід рахувати з останньої дати і три роки до предявлення позову не спливли.

Однак ці доводи не можуть бути прийняті до уваги.

Так, дійсно у справі є розрахунок заборгованості, однак зазначених сум він не містить: такі цифри в ньому відсутні. Більш цього, позивачу надавалась можливість надати первинні документи про проведенню погашення кредиту відповідачем в 2012-2013 роках, яких позивачем не надано та його представником пояснено, що таких документів немає. Тому з врахуванням зазначеного та того, що до рахунку відповідача позивач має безперешкодний доступ і може вносити до нього необхідні для нього відомості без згоди відповідача, суд констатує, що внесення відповідачем зазначених вище платежів по погашенню кредиту в 2012-2013 рр. є недоведеним. Таким чином, строк позовної давності слід рахувати з часу закінчення дії кредитного договору, тобто з 23.05.2011 року. Звернення до суду з позовною заявою відбулось 26 лютого 2015 р., тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову відповідно до ч.4 ст. 267 ЦПК України.

Порушень норм процесуального права суд не вбачає.

Інших доводів апеляційна скарга не містить і тому суд не вправі вийти за межі доводів апеляційної скарги відповідно до вказаної вище ч.1 ст.303 України.

Керуючись ст.ст.307,308,315 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена

безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :