Справа № 521/9790/14-ц
Провадження №2/521/756/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Мирончук Н.В.,

при секретарі - Ідкіній Ж.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області, треті особи: Генеральна прокуратура України, ОСОБА_2 про виключення майна з опису та звільнення з-під арешту,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області, треті особи: Генеральна прокуратура України, ОСОБА_2 про виключення майна з опису та звільнення з-під арешту.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка пояснила таке.

26 вересня 2012 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір завдатку, відповідно до умов якого позивачка передала у якості завдатку 2000,00 доларів США, а останній їх отримав.

19 жовтня 2012 року позивачка уклала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим номером № 1671, та зареєстрований у Державному реєстрі правочинів за № 5262711 від 19.10.2012 року, згідно витягу з Державного реєстру правочинів № 11994547 від 19.10.2012 року.

Згідно договору купівлі-продажу від 19.10.2012 року, позивач повністю розрахувалась з продавцем - ОСОБА_2 за вищевказану квартиру, родина колишнього власника квартири виїхала на інше місце проживання, а позивач, як власник квартири, з 04.11.2012 року постійно проживає в квартирі.

22.10.2012 року позивач звернулася до КП «ОМБТІ та РОН» із заявою про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру.

08.11.2012 року позивач отримала рішення про відмову у державній реєстрації права власності на квартиру, яку вона придбала 19.10.2012 року, у зв'язку з накладенням арешту на вказану квартиру постановою слідчого Генеральної прокуратуру України від 22.10.2012 року.

21.10.2013 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить відповідний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 11470437.

Позивач вважає, що постановою Генеральної прокуратури України від 22.10.2012 року про накладення арешту на належну їй квартиру, у зв'язку з притягненням продавця квартири ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності, порушується її право власності на даний об'єкт нерухомості, у зв'язку з чим просить суд скасувати арешт, накладений на належну їй квартиру.

Позивач та її представник у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, до суду надали заяву про підтримання позовних вимог та просили розглянути справу без їх участі.

Представник ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про час та місце слухання справи шість разів повідомлявся належним чином, але у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Треті особи - Представник Генеральної прокуратури України та ОСОБА_2 судове засідання не з'явилися, до суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до положень ст. 197 ЦПК України, не здійснюється.

За змістом статті 158 ЦПК України, участь у судовому засіданні - це право сторони, а не її обов'язок, тому судовий розгляд можливо проводити у відсутності сторін, на підставі поданих ними доказів та письмових пояснень, оскільки зміст положення процесуального закону щодо змагальності належним чином і завчасно був роз'яснений судом учасникам, про що мається документальне підтвердження.

З врахуванням викладеного, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 26 вересня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір завдатку, відповідно до умов якого позивачка передала у якості завдатку 2 000,00 доларів США, а останній їх отримав (а.с. 5).

19 жовтня 2012 року між позивачкою та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру правочинів договір купівлі-продажу, було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим номером № 1671, та зареєстрований у Державному реєстрі правочинів за № 5262711 від 19.10.2012 року, згідно витягу з Державного реєстру правочинів № 11994547 від 19.10.2012 року (а.с. 7).

22.10.2012 року позивач звернулася до КП «ОМБТІ та РОН» із заявою про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру.

21.10.2013 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить відповідний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 11470437 (а.с. 9).

Відповідно до договору № 47412 від 19.02.2013 року між позивачкою та ТОВ «Інфокс» було укладено договір про надання послуг централізованого водо забезпечення та водовідведення (а.с. 10-11).

01.11.2013 року позивачка уклала договір з КП «Теплопостачання м. Одеси» про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (а.с. 12-13).

Згідно довідки про склад сім'ї від 31.10.2013 року, ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с. 15).

У межах розслідування кримінальної справи № 49-3591, яку було порушено 12.10.2012 року відносно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, слідчим в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України Луняченко О.О., з метою забезпечення виконання вироку в частині конфіскації майна, 22.10.2012 року було накладено арешт на вклади, цінності, рухоме, нерухоме та інше майно підозрюваного ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, де б воно не знаходилось (а.с. 29).

08.11.2012 року реєстратором КП «ОМБТІ та РОН» Башкіровою А.А. було розглянуто заяву про державну реєстрацію прав ОСОБА_1, про проведення державної реєстрації квартири АДРЕСА_1, за результатами якого було прийнято рішення про відмову в державній реєстрації права, у зв'язку з п.35.7 «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав», оскільки, на вказану квартиру був накладений арешт Генеральною прокуратурою України від 22.10.2012 року.

Від учасників процесу суду не надано даних про те, що позивач ОСОБА_1 є свідком, потерпілим, обвинуваченим або іншим учасником в кримінальній справі № 49-3591, яку було порушено 12.10.2012 року відносно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

Згідно ст. 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред'явила цивільний позов.

Позивачу ОСОБА_1 кримінальним правопорушенням, скоєння якого інкримінують ОСОБА_2, не завдано матеріальної або моральної шкоди, таким чином вона не є цивільним позивачем у кримінальному провадженні та не може звернутися з заявою в рамках порушеної кримінальної справи.

Крім того, до розгляду цивільної справи, позивачка зареєструвала право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.10.2013 року. Номер запису про право власності 3032946 (а.с. 9).

Відповідно до ст. 114 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

При цьому суд враховує, що згідно зі ст. 177 ЦК України, майном, як особливим об'єктом, вважаються, зокрема, річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

За нормами статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12 травня 2001 року, майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів, тощо) та права вимоги.

Тобто, виходячи з наведеного, суд вважає, що у ОСОБА_1 виникли майнові права відмінні від права власності на квартиру АДРЕСА_1, до яких в тому числі входить право володіння та користування вказаним майном.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України зазначено, що, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 328 ЦПК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, право власності є непорушним, та ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ч.1 та ч. 4 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, суд вважає, що позивачем було надано суду докази належності їй на праві власності включеного до акту опису і арешту спірного майна, а тому вказане майно необхідно виключити з акту опису і арешту майна.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 168, 208-210, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області, треті особи: Генеральна прокуратура України, ОСОБА_2 про виключення майна з опису та зняття з-під арешту, - задовольнити.

Зняти арешт та виключити з опису квартиру АДРЕСА_1, накладеного постановою слідчого Генеральної прокуратури України від 22.10.2012 року.

Встановити, що рішення суду про виключення майна з опису та зняття з-під арешту квартири є підставою для вилучення Державною реєстраційною службою речових прав Одеського міського управління юстиції Одеської області з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запису про накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту цього рішення.

Суддя: Мирончук Н.В.