АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 22-ц/793/2967/15
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

"09" грудня 2015 р. м. Черкаси

Суддя Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області Фетісова Т. Л., розглянувши апеляційну скаргу ПАТ «ВіЕйБі Банк» на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 жовтня 2015 року у справі за скаргою ПАТ «ВіЕйБі Банк» на постанову від 23.06.2015 державного виконавця ВДВС Золотоніського МРУЮ ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачу (ВП 47360176), -

в с т а н о в и в :

оскарженою ухвалою суду першої інстанції вказану скаргу банку залишено без задоволення.

На цю ухвалу ПАТ «ВіЕйБі Банк» подано апеляційну скаргу, якою воно просить апеляційний суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою скаргу ПАТ задовольнити.

Вивченням апеляційної скарги встановлено, що вона не відповідає вимогам ч.2 ст.297 ЦПК України, оскільки апелянтом не сплачено судовий збір, у звязку з чим ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 20.11.2015 апеляційну скаргу банку залишено без руху та надано апелянту строк для сплати судового збору в сумі 1218,00 грн., який не може перевищувати пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Копію ухвали про залишення без руху апеляційної скарги апелянт отримав 25.11.2015, про що свідчить відповідне повідомлення про вручення поштового відправлення.

У подальшому до суду надійшла заява апелянта від 02.12.2015 про відстрочення сплати судового збору, якою банк просив суд відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення рішення у справі з тих підстав, що наразі в банку введено тимчасову адміністрацію та призначено відповідальну особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», що, на думку заявника, є підставою для звільнення апелянта від сплати судового збору. Крім того, вказано на наявність законопроекту про повернення пільг Фонду при сплаті судового збору; рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» (сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету); постанову Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» щодо необхідності забезпечити баланс між інтересами держави у стягненні судового збору з одного боку та інтересами заявника щодо можливості доступу до правосуддя з іншого боку.

Однак з такими твердженнями апелянта апеляційний суд погодитися не може, виходячи з наступного.

Згідно преамбули ЗУ «Про судовий збір» цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору. Починаючи з 01.09.2015 ЗУ «Про судовий збір» викладено у редакції згідно ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору». При цьому з 01.09.2015 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», яка регламентує пільги щодо сплати судового збору, не встановлює пільг у справах за зверненнями Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Таким чином правові підстави для звільнення апелянта від сплати судового збору у даному випадку відсутні.

Далі, згідно ч.1 ст.82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

У даному випадку апелянтом не надано суду жодних доказів та не наведено обґрунтувань того, що майновий стан Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який діє від імені ПАТ «ВіЕйБі Банк», не дозволяє йому сплатити судовий збір у визначеному законом розмірі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та ЗУ "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Таким чином жодні законопроекти правого значення при розгляді справи у порядку цивільного судочинства не мають, що свідчить про безпідставність доводів апелянта з посиланням на відповідний законопроект.

Також не можна погодитися у даному випадку з доводами апелянта про те, що у світлі практики ЄСПЛ сплата судового збору перешкоджатиме юридичній особі в доступі до правосуддя, та про те, що в ситуації, що склалася, превалює інтерес юридичної особи-заявника у доступі до правосуддя над інтересом держави в отриманні судового збору, як умова досягнення балансу (пропорційності) між інтересами заявника та інтересами держави, оскільки виконання вимог чинного законодавства (ЗУ «Про судовий збір»), як необхідної умови у розгляді справи, поза розумним сумнівом не може свідчити про обмеження права заявника на доступ до правосуддя чи про необхідність покладення на державу судових витрат у розгляді справ за заявами тих чи інших юридичних осіб, що, поміж іншого слідує з контексту рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі», на яке посилається заявник.

Рішення ЄСПЛ мають бути застосовані українськими судами обовязково, але таке застосування повинно бути обґрунтованим: адекватним, виваженим, виправданим. Є неприпустимим необґрунтоване, формальне, а не змістове застосування практики ЄСПЛ, яке полягає в тому, що рішення ЄСПЛ зазначається в рішенні, цитуються окремі його пункти, але насправді вириваються з контексту рішення деякі висновки ЄСПЛ та зводяться до абсолюту. Практика ЄСПЛ повинна застосовуватися національними судами як особливе джерело права з урахуванням того, що рішення ЄСПЛ за своєю правовою природою не містять виключно однозначних, жорстких, безальтернативних правил. Навпаки, у своїй основі це висновок, який міститься в мотивувальній частині рішення, набір обовязкових і необовязкових тверджень, а тому рішення ЄСПЛ не слід розглядати як безумовний прецедент.

Крім того, досягнення балансу між інтересами особи та інтересами держави (пропорційність обмеження права) є оціночною категорією і повинна встановлюватися щодо конкретного субєкта в кожній окремій справі на підставі тих обставин і фактів, що встановлені судом безпосередньо. Підґрунтям для висновку про додержання балансу інтересів, повинен бути результат вивчення спірної ситуації, а не загальні приписи чи цитати, вирвані з контексту рішення ЄСПЛ.

У даному випадку апелянт в обгрунутвання своєї позиції не навів доводів та не вказав на докази того, яким саме чином відстрочення сплати судового збору сприятиме досягненню пропорційності між забезпеченням інтересів юридичної особи у доступі до правосуддя та інтересів держави в отриманні судового збору та які саме обставини, які обєктивно існують, перешкоджають йому сплатити встановлений законодавством судовий збір.

Оскільки апелянт не усунув недоліки зазначені в ухвалі суду не сплатив судовий збір, а тому у відповідності з ч. 2 ст. 121 та ст. 297 ЦПК України, дана апеляційна скарга вважається неподаною та підлягає поверненню апелянту.

Керуючись ч. 2 ст. 121, ст. 297 ЦПК України,

у х в а л и в :

заяву ПАТ «ВіЕйБі Банк» про відстрочення сплати судового збору залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ПАТ «ВіЕйБі Банк» на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 жовтня 2015 року у справі за скаргою ПАТ «ВіЕйБі Банк» на постанову від 23.06.2015 державного виконавця ВДВС Золотоніського МРУЮ ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачу (ВП 47360176), - вважати неподаною та повернути апелянту.

Ухвала набирає чинності з моменту постановлення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя: Т. Л. Фетісова