АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1526/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Леонтюк Л.К.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Прохоровій В.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2014 року у справі за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_4 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування.

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 вказуючи на те, що 20.10.2010 року з його вини сталася дорожньо - транспортна пригода. На час її скоєння відповідач не мав чинного обов'язкового договору страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тому власник пошкодженого автомобіля звернувся до них з відповідною заявою. З урахуванням положень п. 41.1 ст. 41 Закону „Про обов'язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вони за рахунок коштів фонду 30.12.2010 року здійснили виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 25757, 58 гривень. Особа, яка відшкодувала шкоду в порядку вимог ст. 1191 ЦК та ст.38 зазначеного вище Закону має право зворотної ( регресної ) вимоги. А відтак просили суд задовольнити заявлені вимоги, стягнувши також витрати понесені по наданню правової допомоги.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2014 року позовні вимоги було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України, кошти в розмірі понесених витрат 25 757 (двадцять п'ять тисяч сімсот п'ятдесят сім) гривень 58 коп.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

У решті позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, де ставив питання про скасування рішення суду та постановлення нового про відмову у задоволенні позову. Мотивуючи свою вимогу тим, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Апелянт будучи присутнім у судовому засіданні 29.01.2015 року підтримав подану апеляційну скаргу та простив суд її задовольнити. У подальшому тричі поспіль не з'явившись до суду, доказів поважності причин своєї неявки суду не надав, як і доказів щодо зміни місця свого перебування. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача ( апелянта) в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Представник позивача не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом при розгляді справи встановлено, що 20 лютого 2010 року в м. Києві по вул. Лисенка, з вини громадянина ОСОБА_4 було пошкоджено транспортний засіб «Тойота Прадо» НОМЕР_1, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2010 року, в якій зазначено що правопорушником ОСОБА_4 завдано матеріальні збитки.

Розмір завданих збитків, згідно звіту №409-У завданого власнику транспортного засобу від 29.03.2010 року складеного ФОП ОСОБА_6, становить 30 982,76 гривень.

Суд першої інстанції задовольняючи вимоги позивача в частині стягнення в порядку регресу витрат пов'язаних з виплатою страхового відшкодування вказував на те, що відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за завданні збитки.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір невстановлений законом.

Враховуючи надані позивачем докази на підтвердження проведення страхової виплати на користь страхувальника якому була завдана шкода з вини відповідача по справі, а також відсутність доказів відшкодування такої шкоди відповідачем після отримання вимоги позивача, суд вважав вимоги останнього доведеними та такими що підлягають задоволенню.

Розглядаючи спір колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Доводи апеляційної скаргипро те, що суд першої інстанції приймаючи рішення, погодився лише з доводами позивача, та прийняв додані до позовної заяви матеріали як належні докази. При цьому, не звернув уваги на заперечення апелянта, які ґрунтувалися на тому, що подані позивачем докази на підтвердження розміру збитків, та факту нанесення збитків, не відповідають дійсності, на думку колегії суддів не ґрунтуються на матеріалах справи та постановленому судовому рішенні.

Так у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень.

Заперечуючи проти поданого позову в частині визначення розміру спричиненої шкоди відповідач у ході розгляду справи у суді першої інстанції заявив клопотання щодо призначення експертного дослідження. Дане клопотання судом було задоволено ( а.с. 73 -74) Однак, у подальшому відповідач подав клопотання про припинення проведення даного експертного дослідження ( а.с. 89). І розгляд справи судом було продовжено після її повернення з експертної установи.

У ході апеляційного розгляду після роз'яснення положень п.4 ст. 10 ЦПК України відповідачу, останнім також було заявлено клопотання про надання часу для підготування обгрунтування спростувань. Дане клопотання судом було задоволено. Однак будь-яких звернень відповідача до суду за час оголошеної перерви не надходило.

Зазначене вище свідчить про дотримання судами вимог ЦПК щодо сприяння у здійсненні відповідачем його прав для встановлення всебічного та повного з'ясування обставин справи. Однак, фактичні дії відповідача не призвели до вказаних наслідків.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що позивачем були пропущені строки позовної давності при зверненні до суду.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюються тривалістю у три роки.

Згідно ч.6 ст. 261 ЦК України за регресним зобов'язанням перебіг позовної давності посинається від дня виконання основного зобов'язання.

Як вбачається із матеріалів справи виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем 30.12.2010 року, а до суду позивач звернувся в межах строків визначених діючими нормами ЦК, штемпель поштового відправлення вказує на те, що позовна заява була відправлена до суду 28.12.2013 року ( а.с. 52).

Вказуючи в апеляційній скарзі на неправомірність виплати страхового відшкодування страховиком на імя ОСОБА_7 у той час, як власником автомобіля є ОСОБА_8. апелянт будь-яких доказів на підтвердження його неправомірності не надав. Як і доказів того, що довідки ДАІ ( а.с. 90 - 92) визнані недійсними з підстав їх підписання неповноважними особами та невідповідності встановленій формі як і обставин та подій, що мали місце 20.02.2010 року при ДТП.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: