Справа №592/2991/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/2177/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 жовтня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське науково-виробниче обєднання ім. М.В.Фрунзе»

про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, про визнання незаконними розпоряджень, стягнення моральної шкоди, зобовязання нарахувати різницю заробітної плати до посадового окладу, нарахувати та виплатити індексацію заробітної плати та компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати та її індексації,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 жовтня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе» (далі - Профспілка) на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виконання рішення Апеляційного суду Сумської області від 18 грудня 2014 року про поновлення на роботі у розмірі 415 грн. 52 коп.

Стягнуто з Профспілки на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 100 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з Профспілки на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Додатковим рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 жовтня 2015 року допущено негайне виконання рішення в частині стягнення з Профспілки на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виконання рішення Апеляційного суду Сумського області від 18 грудня 2014 року про поновлення на роботі у розмірі 415 грн. 52 коп.

ОСОБА_3 з рішенням суду першої інстанції у частині незадоволених позовних вимог не погодився і оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на незаконність і необґрунтованість ухваленого рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить його в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що простій на підприємстві передбачає саме зупинення виконання тієї чи іншої роботи, а не доручення її виконання іншим працівникам. Вказує, що про простій відповідача не попереджав, а зміна умов оплати праці відбулася без попереднього погодження з профспілковою організацією.

В письмовій заяві від 23.11.2015 року та в судовому засіданні він відмовився від апеляційної скарги в частині оскарження рішення суду про стягнення моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3, який підтримав як заяву про відмову від апеляційної скарги в частині вирішених вимог про стягнення моральної шкоди, попросивши суд її прийняти, так і доводи апеляційної скарги, заперечення представника відповідача на скаргу ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що заява підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ч.4 ст.300 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право протягом усього часу розгляду справи відмовитися від неї повністю або частково.

ОСОБА_3 судом розяснені наслідки відмови від апеляційної скарги, а саме те, що повторне оскарження цього рішення, в частині вирішених вимог про стягнення моральної шкоди, з тих самих підстав не допускається.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відмова позивача від апеляційної скарги, в частині вирішених вимог про стягнення моральної шкоди, підлягає прийняттю, а апеляційне провадження в цій частині - закриттю.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 01 березня 2008 року ОСОБА_3 працює в Профспілці за трудовим договором на посаді консультанта з правових питань, за умовами якого сторонами визначено робочий графік виконання обовязків позивачем, а саме: в понеділок, середу та пятницю з 16 до 18 год. (а.с.16).

ОСОБА_3 неодноразово звільняли із займаної посади з різних підстав, проте судовими рішеннями його поновлено на роботі.

Так, на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 лютого 2014 року розпорядженням Профспілки № 01/06-05 від 28 лютого 2014 року ОСОБА_3 поновлено на посаді консультанта з правових питань.

На підставі рішення апеляційного суду Сумської області від 18 грудня 2014 року позивача з 15 травня 2014 року поновлено на роботі на посаді консультанта з правових питань, стягнуто з Профспілки середній заробіток за час вимушеного прогулу і відшкодовано моральну шкоду (а.с. 7-10).

Зазначене рішення виконане розпорядженням відповідача № 01/06-24 від 29 грудня 2014 року і поновлено ОСОБА_3 на посаді консультанта з правових питань з 15 травня 2014 року (а.с. 12).

29 грудня 2014 року працівниками Профспілки складено акт про простій, за змістом якого з 2010 року консультації з питань трудового законодавства членам профспілки «Машметал» надаються штатними працівниками профкому та обкомом профспілки «Машметал», питання з правового забезпечення діяльності профкому не виникають, у звязку з чим робота для консультанта з трудових питань в межах обовязків за договором від 01 березня 2008 року відсутня. Запропоновано з 29 грудня встановити для вказаної посади простій (а.с. 77).

Розпорядженням Профспілки № 01/06-25 від 29 грудня 2014 року для консультанта з правових питань запроваджено простій, початок якого встановлено з 29 грудня 2014 року і заборонено ОСОБА_3 до закінчення простою, до 28 січня 2015 року, виходити на роботу та зявлятися на робочому місці (а.с. 13).

Розпорядженнями № 01/06-01 від 28 січня 2015 року, № 01/06-02 від 25 лютого 2015 року, № 01/06-04 від 29 квітня 2015 року, № 01/06-06 від 27 травня 2015 року продовжено строк простою з кінцевою датою виходу на роботу 29 липня 2015 року (а.с. 14, 15, 33, 34).

На підставі розпорядження № 01/07-07 від 09 липня 2015 року ОСОБА_3 надано щорічну відпустку за 2014 2015 роки з 28 липня по 20 серпня 2015 року тривалістю 24 календарних дні (а.с. 54).

Розпорядженням № 01/06-07 від 21 серпня 2015 року ОСОБА_3 продовжено строк простою до 30 вересня 2015 року (а.с. 55).

З вказаними розпорядженнями ОСОБА_3 ознайомлений в день їх видання (а.с. 12-15, 33-34, 54-55).

Відповідно до ст. 34 КЗпП України простій це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Статтею 113 КЗпП України встановлено, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. Час простою з вини працівника не оплачується.

З викладеного вбачається, що при відсутності у працівника роботи останній має обовязок попередити про це роботодавця, наслідком чого може бути запровадження простою.

Проте, закон не обмежує у праві запровадити простій і самого роботодавця.

Як зазначено вище, 29 грудня 2014 року встановлено факт відсутності роботи для посади консультанта з трудових питань з 2010 року, що зафіксовано у відповідному акті.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що запровадження простою для позивача та його оплата, здійснені роботодавцем з дотриманням вимог чинного трудового законодавства, а тому підстав для визнання оскаржуваних розпоряджень незаконними, не вбачається.

Вимоги позивача про зобовязання нарахувати різницю заробітної плати до посадового окладу, нарахувати й виплатити індексацію заробітної плати та компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати та її індексації, є похідними й залежать від результату вирішення вимог про незаконність розпоряджень про простій. Оскільки судом встановлена законність зазначених розпоряджень, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні цих вимог.

Доводи позивача щодо відсутності підстав для запровадження простою, так як його робота не була зупинена, а доручена іншим працівникам, є безпідставними, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що виконання його посадових обовязків під час простою було вмінено в обовязки інших працівників, матеріали справи не містять.

Помилковим є його посилання на відсутність попередньої згоди профкому ППО «Солідарність» ДП «Завод ОБ та ВТ» ВАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», членом виборного органу якого він є, на оплату його праці в розмірі 2/3 посадового окладу, оскільки при запровадженні простою жодних змін в оплаті його праці не відбулося,- система оплати праці, розмір його посадового окладу, залишилися не змінними.

Інші доводи заявника апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Керуючись ст. ст. 300, 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Прийняти відмову ОСОБА_3 від апеляційної скарги в частині вирішених вимог про стягнення моральної шкоди та апеляційне провадження в цій частині закрити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в іншій частині відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 жовтня 2015 року в частині незадоволених позовних вимог про визнання незаконними розпоряджень, зобовязання нарахувати різницю заробітної плати до посадового окладу, нарахувати та виплатити індексацію заробітної плати та компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати та її індексації, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: