Справа № 302/1159/15-ц
№ 2-о/302/34/15
Номер рядка звіту 9
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.12.2015 р. смт.Міжгір`я
Міжгірський районний суд Закарпатської області
в особі головуючого судді Гайдур А. Ю
з участю: секретаря с/з Царь О.В.,
представника заявника ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Міжгір`ї справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи Кабінет Міністрів України, Державна служба України у справах війни та учасників антитерористичної операції, Антитерористичний центр при СБУ, Міністерство внутрішніх справ України, Управління соціального захисту населення Міжгірської РДА про встановлення фактів, що мають юридичне значення,-
В С Т А Н О В И В:

03.11.2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме просила суд - встановити факт участі її сина ОСОБА_4 у бойових діях під час антитерористичної операції; встановити факт його загибелі 22 лютого 2015 року під час виконання службових обов`язкув в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області в зоні проведення антитерористичної операції.
В обґрунтування заяви посилалася на те, що ОСОБА_4 - її син, який приймав участь в бойових діях в районах проведення антитерористичної операції у складі батальйону патрульної служби міліції особливого призначення МВС України «Свята Марія» загинув.
Встановлення та підтвердження факту участі ОСОБА_4 в бойових діях під час проведення антитерористичної операції та встановлення факту загибелі під час виконання службових обов`язків в Іллічівському районі м. Маріуполі Донецької області, в зоні проведення АТО має для неї юридичне значення, а саме впливатиме на отримання гарантій щодо захисту соціальних, майнових та інших громадських прав після загибелі її сина.
Так, встановлення факту загибелі ОСОБА_4 саме під час виконання службових обов`язків в зоні проведення АТО, є необхідним для визнання членів його родини особами, на яких розповсюджується Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 підтримала подану заяву та просила її задовольнити з підстав у ній зазначених.
Представник Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції в судове засідання не з`явився, направленим до суду листом просить розглядати справу у відсутності свого представника.
Представник заінтересованої особи Антитерористичного центру при Службі безпеки України в судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві просить провести судове засідання без участі представника та зазначив, центр не є заінтересованою особою у даній справі та повинен бути виключений зі складу заінтересованих осіб у справі..
Головне територіальне управління юстиції Закарпатської області, яке є представником заінтересованої особи Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України на розгляд справи не з`явилося, подало письмове пояснення, де просять вимоги заявниці ОСОБА_2 задавільнити.
Представник заінтересованої особи Управління соціального захисту населення Міжгірської РД.А. в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд сприви без участі представника, із заявленими вимогами згідний.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що разом з ОСОБА_4 брали участь у проведенні антитерористичної операції в Іллічівському районі м. Маріуполі в складі батальону «Свята Марія». У січні 2015 року він поїхав оформляти документи у м. Київ із того часу він ОСОБА_4 не бачив. Обставини загибелі ОСОБА_4 знає зі слів інших бійців.
Свідок ОСОБА_6 при розгляді справи суду посянив, що він був командиром взводу в якому проходив службу ОСОБА_4 , їх взвод брав участь у бойових діях антитерористичної операції, службу несли на блок-посту Сартана-Талаківка. У січні 2015 року він поїхав оформляти документи у м. Київ і після того він ОСОБА_4 не бачив. Зі слів бійців знає, що ОСОБА_4 загинув, про точні обставини загибелі ОСОБА_4 йому невідомо.
Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, приходить до висновку про задоволення заяви з наступних мотивів.
Частиною 1 та 2 статті 3 ЦПК України встановлено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до довідки, виданої заступником командира 1-ї роти БПСМОП «Свята марія» ОСОБА_4 в період з 19.09.2014 р. по 22.02.2015 р. брав участь в антитерористичній операції на території Донецької області, загинув під час виконання службових обов`язків у зоні АТО 22.02.2015 року.
Заявниця ОСОБА_2 як член сім`ї ОСОБА_4 бажає отримати гарантії щодо захисту соціальних, майнових та інших громадянських прав після загибелі сина. Однак, набути таких прав не може, оскільки її син проходив службу як доброволець, а наданням таким особам статусу учасника бойових дій на даний час законодавством не передбачено.
Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Найважливішими функціями держави та справою всього Українського народу згідно ч.1 ст.17 Конституції України є захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки.
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України (ст.65 Конституції України). Така ж норма закріплена статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до якої захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
У преамбулі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни. Згідно ст..7 цього Закону виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи і організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні ( об`єднані районні ), міські ( об`єднані міські ) військові комісаріати, військові комісаріати Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, а також територіальні центри ( в Автономній Республіці Крим, областях, місті Києві ) та філіали ( в районах та містах ) комплектування військовослужбовцями за контрактом.
У відповідності до п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про основи національної безпеки України» об`єктами національної безпеки, між іншим, є держава - її конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканність. Суб`єктами забезпечення національної безпеки, в тому числі, є громадяни України, об`єднання громадян (ст.4 Закону України «Про основи національної безпеки України»).
На державному рівні щодо військовослужбовців Збройних Сил України, СБУ, які приймають участь у бойових діях в районах проведення антитерористичної операції розроблено механізм встановлення статусу учасника бойових дій. Разом з тим, особи, які були зараховані в інші військові формування, а також з числа яких були сформовані спеціальні підрозділи територіальної оборони і які були залучені державними або громадськими організаціями або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, добровільно захищаючи незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України, але не входили до складу формувань, визначених у п.19 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ( Збройних сил, Нацгвардії, СБУ тощо ), на даний час не мають чітко визначеного юридичного статусу. Вирішення питання надання їм статусу учасника бойових дій законодавчо не врегульовано, хоча загальновідомим фактом є подання декількох законопроектів щодо внесення змін та доповнень до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які зареєстровані і перебувають на розгляді Верховної Ради України.
Крім того, суд звертає увагу на те, що участь добровольців та добровольчих формувань в антитерористичній операції в районах її проведення на боці сил АТО в установленому законом порядку не була заборонена. Зі сторони держави відсутні обмеження або заборона щодо участі відповідних добровольчих формувань під час антитерористичної операції в районах її проведення на боці сил АТО, а, навпаки, такі добровольчі формування допущені до участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Частина 5 ст.17 Конституції України встановлює обов`язок держави забезпечувати соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Законом України від 6 травня 2014 року № 1233 "Про внесення зміни до статті 6 Закону України №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", який набрав чинності 22 травня 2014 року, розширено коло осіб, які належать до учасників бойових дій. Так, учасниками бойових дій згідно п.19 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визнаються військовослужбовці ( резервісти, військовозобов`язані ) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ч.8 ст.8 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини ( аналогія закону ), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства ( аналогія права ).
Учасники добровольчих формувань, які в особливий період з боку державних установ були допущені в район проведення АТО та приймали участь у бойових діях на боці сил АТО, не були включені в перелік п.19 ст.6 Закону № 3551-ХІІ від 23 жовтня 1993 року ( із змінами та доповненнями ), а тому суд вважає, що у ОСОБА_2 є право на звернення до суду з вимогами про встановлення факту участі її сина ОСОБА_4 в бойових діях, з огляду на вищезазначене, а також в сенсі ст..13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що знайшло своє відображення у рішеннях Європейського Суду з прав людини ( справа "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ( Chahal v. the United Kingdom ) від 15 листопада 1996 року та "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року ).
Постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 20 серпня 2014 року затверджено Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, відповідно до п.2 якого статус учасника бойових дій надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним ) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, особам рядового і начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції. Підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є : для осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, - документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення ( витяги з наказів, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень).
Судом встановлено, що відповідно до наданих пояснень свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та письмових доказів ОСОБА_4 приймав участь у бойових діях в районах проведення антитерористичної операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України з 19.09.2014 року по день загибелі 22.02.2015 р..
Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.
Керуючись ст.ст. 213-215, 259 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Заяву ОСОБА_2 задоволити.
Встановити юридичний факт, а саме що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Негровець, Міжгірського району, Закарпатської області, гр.. України брав участь у бойових діях під час антитерористичної операції.
Встановити юридичний факт, а саме, що 22 лютого 2015 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Негровець, Міжгірського району, Закарпатської області, гр.. України загинув під час виконання службових обов`язків в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області в зоні проведення антитерористичної операції.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області в порядку і строки, передбачені ст. 294 ЦПК України.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 223 ЦПК України.

Суддя: А. Ю. Гайдур