УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 травня 2004 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2004 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягнути з останнього аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дочки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а потім за відрахуванням неї рівної частки, що припадала на дочку до повноліття сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

Свої вимоги обґрунтувала тим, що перебуває з ОСОБА_3 у шлюбі, проте відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.05.2004 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн., яка підлягає індексації відповідно до закону щомісячно з 21.01.2004 до їх повноліття.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт зазначив, що після фактичного припинення шлюбних відносин позивачу залишилася квартира, яка є власністю ОСОБА_2 Утримання дітей здійснювалося на кошти, які отримувалися від здачі в найм зазначеної квартири.

Вказував, що постійно допомагав дітям матеріально, що вони можуть підтвердити особисто.

Посилаючись на викладене, апелянт просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 травня 2004 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача просив апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підставах.

Справа № 2-2951/13
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3282/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Нєсвєтова Н.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В. .
Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справ повідомлялася належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення суду в цій частині, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 1991 року, від якого мають дочку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей, посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на їх утримання.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно виходив з положень ст.ст. 180, 182 СК України та дійшов вірного висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Суд врахував, що сторони не досягли згоди про спільне утримання дитини. При вирішенні питання про визначення розміру аліментів суд виходив з положень ч.1 ст. 182 СК України та врахував матеріальне становище відповідача.

Доводи апелянта про те, що позивач використовувала квартиру, яка належить відповідачу, для здачі її в найм та отримувала грошові кошти на утримання дітей, а також те, що ОСОБА_2 регулярно матеріально допомагав дітям є недоведеними та необґрунтованими.

Інші доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не є підставою для звільнення відповідача від обов'язку надавати матеріальну допомогу на утримання дітей.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено, а відтак апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 312, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 травня 2004 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Г.В. Крижанівська

Судді: Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва