Головуючий в 1 інстанції: Дємочко Т.Є.
Доповідач: Гаврилова Г.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

03 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Баркової Л.Л.,Сороки Г.П.

при секретарі - Бєльченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Володарський молочний завод», ОСОБА_2 про визнання незаконною відмови в звільненні, про зміну формування причини звільнення з роботи, стягнення передбачених законодавством виплат при звільненні і моральної шкоди за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Володарський молочний завод» на рішення Володарського районного суду Донецької області від 27 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Володарський молочний завод», ОСОБА_2 про визнання незаконною відмови в звільненні, про зміну формування причини звільнення з роботи, стягнення передбачених законодавством виплат при звільненні і моральної шкоди, в якому просила суд визнати дії відповідача по звільненню її за ст. 40 п.1 КЗпП України незаконними і поновити її в займаній посаді, зобов'язати звільнити її на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України та зобов'язати відповідача внести в її трудову книжку виправлення з зобов'язанням внести запис про її звільнення на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України законодавства про труд і трудового договору, стягнути вихідну допомогу відповідно до ст.44 КЗпП в розмірі не меншому 3-х місячного середнього заробітку, стягнути середній заробіток за період з 1.03.2014 по день фактичного розрахунку за затримку розрахунку при звільненні, моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., так як діями відповідачів їй завдана моральна шкода, яка полягала в тому що із-за порушень відповідачами законодавства про працю було порушено її звичайний життєвий уклад, вона вимушена була звертатись за матеріальною допомогою до родичів, тому що не отримувала належну заробітну плату своєчасно, не мала можливості працевлаштуватись на іншу роботу, оскільки відповідач її не звільняв, це відображалось на сімейному бюджеті, порушило її звичайний уклад життя.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 27 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконними дії ПАТ «Володарський молочний завод» щодо звільнення ОСОБА_1 з посади - начальника виробничої лабораторії, на підставі ст. 40 п.1 КЗпП України та поновлено ОСОБА_1 в займаній посаді - начальника виробничої лабораторії ПАТ «Володарський молочний завод».

Зобов'язано ПАТ «Володарський молочний завод» звільнити ОСОБА_1 з займаної посади - начальнику виробничої лабораторії на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та внести відповідні зміни в запис про звільнення до трудової книжки ОСОБА_1.

Стягнуто з ПАТ Володарський молочний завод» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 01.03.2014 року по день фактичного розрахунку за затримку розрахунку при звільненні.

Стягнуто з ПАТ Володарський молочний завод» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні на підставі ст. 44 КЗпП України в розмірі трьохмісячного заробітку та моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень. В решті позову - відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

Додатковим рішенням Володарського районного суду Донецької області від 10 грудня 2014 року визначено, що з ПАТ «Володарський молочний завод» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток з 01.03.2014 року по день фактичного розрахунку при звільненні в розмірі 16 884грн., вихідну допомогу при звільненні на підставі ст.44 КЗпП України в розмірі трьохмісячного заробітку - 7 236 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Володарський молочний завод», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду від 27.10.2014 року скасувати, ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляції зазначає, що суд не повністю з'ясував обставини, які мають істотне значення для справи,оскільки акти Територіальної державної інспекції з питань труда в Донецькій області за наслідками перевірки підприємства у січні,березні та квітні 2014 року щодо дотримання законодавства про труд,на теперішній час оскаржуються та на момент прийняття судового рішення процедура оскарження зазначених актів не завершена, тому дані обставини не могли бути використані судом як доказ за наявністю якого слід задовольнити позов, а моральна шкода нічим не підтверджується.

Додаткове рішення Володарського районного суду Донецької області від 10 грудня 2014 року не оскаржується.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не з'явився, надав заяву про слухання справи за його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача,позивачку ОСОБА_1, яка просила скаргу відхилити, а рішення суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 з 26. 04.2005 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Володарський молочний завод», з 02.02.2006 року працювала начальником виробничої лабораторії.( а.с.10)

Наказом в.о. голови правління ПАТ «Володарський молочний завод» №110 від 30 грудня 2013 року та розпорядження № 20 від 28 лютого 2014 року на підприємстві було встановлено скорочений робочий день з 01 березня 2014 року з графіком роботи з 08-00 до 09-00 години.( а.с.11-12)

Згідно листа Територіальної державної інспекції з питань праці у Донецькій області, яким на виконання доручення Держпраці України було розглянуто колективне звернення працівників ПАТ «Володарський молочний завод», що надійшло з Міністерства соціальної політики України, і в ході перевірки була встановлена низка порушень трудових прав працівників. Зокрема, на підприємстві фактично мав місце простій, який адміністрація відповідача повинна була оплачувати з урахуванням положень ст.113 КЗпП України із розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Встановлено, що працівникам за час фактичного простою не сплачувалась заробітна плата у відповідності з положеннями ст.ст. 34, 113 КЗпП України дві третини від посадового окладу або тарифної ставки, а оплата проводилась лише за 1 годину роботи, що є грубим порушенням прав позивача.( а.с. 23-24)

Факт нарахування заробітної плати за 1 годину роботи підтверджується розрахунковими листами, з яких вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 за квітень 2014 року становить - 104,91 гривню, за травень 2014 року - 110,62 грн. ( а.с.28,29)

11.04.2014 року, 29.04.2014 року та 24.06.2014 року ОСОБА_1 зверталась до відповідача із заявою про звільнення за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, проте, наказом №22 від 15 вересня 2014 року була звільнена з посади начальника виробничої лабораторії ПАТ «Володарський молочний завод» на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України.( а.с.19,21-22,31)

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що мав місце факт порушення трудових прав, тому у позивача були підстави вимагати звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України. Звільнення працівника, при наявності його заяви, з інших підстав за ч.1 ст.40 КЗпП України є незаконним.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

За положеннями ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ст.ст.38,39 КЗпП України) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного правового висновку про те, що адміністрацією відповідача були порушені законні права та інтереси позивача, а оскільки ОСОБА_1 подала заяву про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України до 15 вересня 2014 року, її звільнення на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України є незаконним.

Встановивши незаконність звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України, суд першої інстанції згідно ст.235 КЗпП України, обґрунтовано змінив причини та підстави формулювання звільнення позивача на ч.3 ст.38 КЗпП України, залишивши дату звільнення з роботи з 15 вересня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів порушення трудових прав позивача є безпідставними, оскільки на час розгляду справи акти перевірки Територіальної державної інспекції з питань праці скасовані або визнанні незаконними не були.

Відповідач, окрім своїх тверджень, будь-яких доказів на спростування висновків суду в цій частині, як це передбачено ст.ст. 10, 60 ЦПК України, а ні суду першої інстанції, а ні апеляційному суду не надав.

Крім того, судова колегія зауважує, що наказом № 18 від 14.07.2014 року наказом в.о. голови правління ПАТ «Володарський молочний завод» наказ №110 від 30 грудня 2013 року та розпорядження № 20 від 28 лютого 2014 року, якими на підприємстві було встановлено скорочений робочий день з 01 березня 2014 року з графіком роботи з 08-00 до 09-00 години, були скасовані та на підприємстві з 01.03.2014 року встановлений режим простою. ( а.с.72)

Разом з цим, перерахунок заробітної плати, з урахуванням вимог ст. 113 КзпП України, позивачці і дотепер не проведено.

Також, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача вихідної допомоги при звільненні у відповідності з положеннями ст.44 КЗпП України та середнього заробітку за час затримки розрахунку, передбаченого ст.117 КЗпП України, оскільки при звільненні ОСОБА_1 з 15 вересня 2014 року з нею не було проведено повного розрахунку. Такий розрахунок не був проведений і на час розгляду справи.

Розмір виплат, передбачених ст.44 та ст.117 КЗпП України визначений додатковим рішенням Володарського районного суду від 10 грудня 2014 року, законність та обґрунтованість якого апеляційним судом не перевіряється, оскільки це рішення у встановленому законом порядку сторонами не оскаржується.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що не зазначення в резолютивній частині дати звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України та помилкове обчислення середнього заробітку з 01 березня 2014 року, не тягне за собою зміну рішення, а є підставою для виправлення описки відповідно до ст. 219 ЦПК України, оскільки в мотивувальній частині рішення наведено обґрунтування з цього приводу.

Враховуючи, що факт порушення трудових прав ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, правильним визнається рішення про відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки у відповідності з положеннями ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться уразі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Задовольняючи позов та визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у 5000 грн., суд першої навів правове обґрунтування свого рішення. З огляду на характер заподіяної шкоди, її тривалість, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення в цій частині.

За таких обставин, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги , судова колегія погоджується з висновками суду щодо часткового задоволення позову, а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права є безпідставними.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є безумовною підставою для скасування рішення у справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Володарський молочний завод» - відхилити.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 27 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді