Справа № 579/1659/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2015 року Кролевецький районний суд Сумської області

у складі: судді Сірої Г.І.,

за участі секретаря судового засідання Печенової Л.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Кролевець справу за позовом ОСОБА_1 до Кролевецької міської ради про визнання права власності на 1/5 частину квартири за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кролевецької міської ради про визнання права власності на 1/5 частину квартири №1 в будинку по вул. Прорізній,12в м. Кролевець за набувальною давністю, мотивуючи свої вимоги наступним чином.

12 червня 2001 року він, його дружина - ОСОБА_2, двоє синів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, його тітка - ОСОБА_5 приватизували чотирикімнатну квартиру №1 загальною площею 75,3 кв.м, житловою - 43,7 кв.м в житловому будинку №12 по вулиці Прорізній в м. Кролевець, отримавши таким чином у власність по 1/5 частині квартири кожен. Було видано Кролевецькою житлово-експлуатаційною конторою 12 червня 2001 року Свідоцтво про право власність на житло.

03 квітня 2003 року у м. Кролевець померла його тітка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1, але право на спадкування даного майна не було реалізовано по причинам відсутності спадкоємців, які після її смерті мали б право на спадкування належного їй майна, та відсутності в Цивільному Кодексі Української РСР 1963 року, що діяв на той час, норми, яка надавала б право для спадкування йому, племіннику померлої. На час відкриття спадщини батьки ОСОБА_5, її сестри та брат, а його батько, померли.

Як пояснив нотаріус, оскільки тітка померла в квітні 2003 року, то застосувати Перехідні положення нового ЦК України, який набрав чинності в 2004 році, і згідно з яким він міг би успадкувати майно тітки як племінник, неможливо, тому спадщина тітки ніким не успадкована.

В свою чергу він здійснив поховання тітки, відбув поминальні обіди і продовжує постійно володіти та користуватися належним його тітці, ОСОБА_5, нерухомим майном, а саме 1/5 частиною квартири АДРЕСА_2. Оскільки він страждає рядом хронічних захворювань, має групу інвалідності, потребує особливого догляду та спокою, він зайняв кімнату тітки, здійснюючи таким чином володіння та користування належною їй власністю. Його дружина, яка постійно проживає разом з ним у вказаній квартирі, на зазначене майно не претендує.

Таким чином, він, його дружина ОСОБА_2, сини- Яценко С.Г.(знятий з реєстрації за вказаною адресою з 04.01.2002р.) та ОСОБА_4 (знятий з реєстрації за вказаною адресою 3 18.11.2003р.) мають у власності по 1/5 частині квартири, а також він постійно до теперішнього часу володіє та користується 1/5 частиною квартири, що належить його померлій тітці.

Вимушений звернутися до суду із заявою про визнання права власності на 1/5 частину квартири, що належить ОСОБА_5, за набувальною давністю з метою оформлення права власності відповідно до вимог чинного законодавства України, оскільки іншим способом вирішити дане питання не видається можливим.

В підтвердження того, що він добросовісно, відкрито та безперервно з 03 квітня 2003 року на протязі 12 років 7 місяців з дня смерті ОСОБА_5 володіє та користується належним їй нерухомим майном, підтверджується відміткою про реєстрацію його місця проживання в будинковій книзі.

Посилаючись на положення ч.1 ст.344 ЦК України, позивач просить визнати за ним право власності на частину квартири, що належала померлій ОСОБА_5, в порядку набувальної давності.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, зазначених в позові, посилаючись при цьому і на те, що ОСОБА_5 була його хрещеною матірю, між ними були близькі, родинні стосунки; тітка була інвалідом, потребувала сторонньої допомоги, яку їй спочатку надавав він, а потім і члени його сімї. Їх квартира являє собою частину будинку. За життя тітки вони з дозволу ЖЕК добудували дві кімнати, а пізніше ЖЕК добудував їм підсобні приміщення, тому це, на його думку, також має бути враховано при вирішенні спору.

Третя особа у справі ОСОБА_2, посилаючись на обгрунтованість вимог позивача, пояснила, що померла ОСОБА_5, з якою у них з чоловіком та дітьми фактично була одна сімя, потребувала сторонньої допомоги, яку їй надавав позивач разом з членами своєї сімї. На час, коли вона прийшла в цю сімю, квартира складалася з кімнати та кухні; вони прибудували дві кімнати, а пізніше ЖЕК прибудувала підсобні приміщення. Квартирою користувалися її сімя та тітка чоловіка, яка також була членом їх сімї. Вони поховали ОСОБА_5, відбули поминальні обіди і продовжили користуватися всією квартирою. Чоловік тривалий час хворів, потребував спокою, тому він зайняв кімнату, якою користувалася ОСОБА_5 і продовжує користуватися нею як і іншими приміщеннями в квартирі до цього часу. Ніхто з членів їх сімї не претендує на частину квартири, яка належить померлій. Тому вважає, що спадщина після смерті ОСОБА_5 у вигляді 1/5 частини квартири має належати саме позивачу як племіннику та хрещеннику померлої, який користується весь час належним їй майном.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Від міського голови м. Кролевець ОСОБА_6 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника міськради, в якому зазначено, що позов не визнається та підтримуються надані суду заперечення (а.с.55).

17 листопада 2015 року відповідач надав суду заперечення проти позову ОСОБА_1 наступного змісту.

Виходячи з даних Свідоцтва про право власності на житло від 12.06.2001 року, право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_5, яка померла 03.04.2003 року. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Заповіту померла не залишила, спадкоємців за законом вона не мала. Позивач не є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 за ЦК Української РСР 1963року.

Відповідач, посилаючись на положення ст. 1277 ЦК України, зазначає, що не визначено граничного строку для подання відповідним органом місцевого самоврядування заяви про визнання спадщини відумерлою; крім того, не передбачена відмова територіальної громади від набуття права власності на майно в порядку, встановленому зазначеною нормою закону, а тому Кролевецька міська рада має право звернутися до суду з відповідною заявою про визнання належного ОСОБА_5 нерухомого майна відумерлою спадщиною. З врахуванням вищезазначеного вважає, що відсутні підстави для набуття права власності ОСОБА_1 на спірне майно за набувальною давністю (а.с.41).

Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Чотирикімнатна квартира №1 загальною площею 75,3 кв.м. житловою -43,7кв.м в будинку №12 по вулиці Прорізній в м. Кролевець належить ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах, по 1/5 частині кожному, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого Кролевецькою житлово-експлуатаційною конторою 12 червня 2001року, право власності зареєстровано в Конотопському БТІ у реєстрову книгу №108 (а.с.9,15).

ОСОБА_5 померла 03 квітня 2003 року в м.Кролевець (а.с.12), місцем проживання спадкодавця на час смерті була квартира АДРЕСА_2, 1/5 частина якої належала їй (а.с.20, 21).

Після її смерті відкрилася спадщина відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК Української РСР 1963року.

Відповідно до повідомлення Кролевецької районної державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_5 спадкова справа не заводилася, заповіт від її імені не посвідчувався (а.с.38-40).

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача, третьої особи та свідків, що підтверджується і письмовими доказами, зокрема, даними реєстрації померлої та членів сімї позивача (а.с.19-21), ОСОБА_5 на час смерті проживала з ОСОБА_1, позивачем у справі, та його дружиною, які доглядали за нею, поховали її, і продовжують проживати в квартирі, 1/5 частина якої належить померлій; зокрема, кімнатою, якою користувалася померла, зараз користується позивач.

Позивач у справі є племінником ОСОБА_5, сином її брата ОСОБА_9 (а.с.10,13,14), який помер раніше (а.с.11).

Зазначаючи, що спадкоємців по закону та за заповітом після смерті ОСОБА_5 немає, що знайшло своє підтвердження в суді, позивач вважає, що він має право претендувати на майно померлої ОСОБА_5 за набувальною давністю, посилаючись на положення ст.344 ЦК України.

Відповідно до абзацу першого частини першої ст.344 ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При розгляді справи встановлено, що позивач дійсно користується належною померлій ОСОБА_5 частиною квартири з часу її смерті.

Однак, на думку суду, при вирішенні даного спору, слід врахувати той факт, що в даному випадку слід керуватися іншими положеннями Цивільного кодексу, до того ж, враховуючи час відкриття спадщини, ЦК Української РСР 1963 року.

Заперечення відповідача в тій частині, що в даному випадку не може бути визнано право власності за позивачем в порядку застосування набувальної давності, є обгрунтованими. Відповідач при цьому посилається на положення ст. 1277 ЦК України про те, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобовязаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 1277 Цивільного кодексу України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року.

Оскільки ОСОБА_5 померла 03.04.2003 року, за 8 місяців 27 днів до 01.01.2004р., тобто в строк менше 1 року, але більше 6 місяців, які є часом для прийняття спадщини, при вирішенні спору слід керуватися нормами Розділу У11 "Спадкове право" ЦК Української РСР 1963 року. Це відповідає правовому висновку Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі №6-138цс13 наступного змісту :" За змістом п.п.4.5 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК відносини спадкування регулюються нормами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004р.), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР".

Ст.524 ЦК УРСР 1963року передбачає, що у разі, якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден із спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

ОСОБА_1 не є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 відповідно до ЦК УРСР 1963року. Тому відповідно до ч.3 ст. 524, п.2 ч.1 ст.555 ЦК УРСР спадкове майно ОСОБА_5 має перейти державі. При цьому, аналізуючи норми цивільного законодавства, слід зробити висновок про те, що державі, як спадкоємцю, на відміну від громадянина, який може відмовитися від спадщини, таке право не надано. Тобто, спадкове майно в усіх таких випадках переходить до держави. Окремого акту чи дії для прийняття спадщини з боку держави не вимагається. В даному випадку, оскільки відсутні спадкоємці за законом та за заповітом після смерті ОСОБА_5, виходячи з положень ст. 524, 555 ЦК УРСР, спірне майно як спадкове майно слід вважати прийнятим державою.

Що стосується посилань позивача та третьої особи на те, що позивач доглядав тітку, яка була його хрещеною матірю, поховав її, частина спадкового майна була придбана за їх спільні з померлою кошти (добудова, перебудова квартири та т.п.), то вони не впливають на висновок суду про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1, враховуючи предмет та підстави предявленого позову.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача про визнання за ним права власності на спадкове майно ОСОБА_5 у вигляді частини квартири в порядку набувальної давності.

Відповідно до п.п.4,5 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України, ст.ст. 524, 525, 526, 555 ЦК Української РСР 1963 року, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

ОСОБА_1 в позові до Кролевецької міської ради про визнання права власності на 1/5 частину квартири за набувальною давністю відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Кролевецький районний суд в десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні при проголошенні судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу в десятиденний строк з дня отримання копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_10