У х в а л а

2 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І.,

Писаної Т.О., Фаловської І.М.,

розглянувши заяву Кірічко Марії Олександрівни, яка діє від імені публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про визнання договору поруки припиненим,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про визнання договору поруки припиненим.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 серпня 2014 року, позов задоволено. Визнано договір поруки № 220807-П/2 від 22 серпня 2007 року, укладений між ЗАТ КБ «Кредит-Дніпро», правонаступником якого є ПАТ «Банк Кредит Дніпро», припиненим з 1 квітня 2013 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2014 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» відхилено, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 серпня 2014 року залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява Кірічко М.О., яка діє від імені публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, - ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Зі змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2014 року вбачається, що суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, погодився із їх висновком про те, що оскільки банк протягом шести місяців з дня закінчення строку кредитного договору не пред'явив вимоги до поручителя, то договір поруки є припиненим.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 липня 2012 року, 17 липня 2012 року, 10 жовтня 2012 року, 10 квітня 2013 року, 16 жовтня 2014 року.

Із ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 липня 2012 року та 10 квітня 2013 року вбачається, що суд касаційної інстанції погодився із висновками судів, які вирішуючи спір про стягнення заборгованості з поручителів виходили із того, що кредитори вчасно пред'явили вимоги до поручителів, тому порука не припинилася.

Постановлюючи ухвалу від 10 жовтня 2012 року суд касаційної інстанції скасовуючи рішення апеляційного суду у частині вирішенні вимог до поручителя і направляючи справу на новий розгляд до цього суду, виходив із того, що суд апеляційної інстанції не врахував того, що банк не пропустив строк звернення до суду з вимогою до поручителя, фактичних обставин справи не встановив.

Із змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2014 року вбачається, що суд касаційної інстанції залишаючи в силі рішення апеляційного суду погодився із зробленим в ньому висновком, що відповідно до договору поруки строк її дії не встановлено, а позов подано до суду по спливу шести місяців після визначеного сторонами строку виконання основного зобов'язання.

Із цих ухвал не вбачається, що у вказаних справах встановлені судами фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, у порівнянні із справою в якій постановлена ухвала, про перегляд якої подано заяву, є тотожними, а, відповідно, що правовідносини, які виникли між сторонами, які брали участь у розгляді справ, подібні і мало місце неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень.

Посилання заявника на неправильність встановлення фактичних обставин і помилковість висновків викладених в ухвалі, яку він просить переглянути, не може бути підставою для допуску справи до провадження.

Як на підставу перегляду заявник посилається і на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2012 року, якою судові рішення скасовано, а справу направлено на новий розгляд.

Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що суд касаційної інстанції, скасовуючи судові рішенні і направляючи справу на новий розгляд, виходив із того, що суди не перевірили належність і допустимість всіх наданих сторонам доказів та не дали їм правової оцінки.

Оскільки підставами скасування судових рішень було порушення норм процесуального права щодо встановлення фактичних обставин, то таке не свідчить про їх тотожність із встановленими судом фактичними обставинами у справі, в якій постановлена ухвала, про перегляд якої подано заяву.

З огляду на те, що наведені заявником доводи не містять ознак, які згідно вимог статті 355 ЦПК України є підставами для перегляду судових рішень, то у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про визнання договору поруки припиненим відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова М.І. Наумчук Т.О. Писана І.М. Фаловська