У х в а л а

іменем україни

18 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Волинської області від 11 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 м. Нововолинська Волинської області. У вказаній квартирі зареєстрований і фактично проживає її син ОСОБА_6 Крім того, у квартирі зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_5 та їх неповнолітня дочка ОСОБА_7 Після розірвання шлюбу із ОСОБА_6, починаючи з 8 травня 2013 року відповідач разом із дочкою фактично перестали проживати за місцем реєстрації без поважних причин. Посилаючись на те, що відповідач із неповнолітньою дитиною добровільно знятись з реєстрації не бажають, позивач не може в повній мірі реалізувати своє право власності, несе додаткові витрати по утриманню квартири, просила визнати ОСОБА_5 та неповнолітню дочку ОСОБА_7 такими, що втратили право користування вищевказаною квартирою.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 25 вересня 2014 рок позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано ОСОБА_5 та її неповнолітню дочку ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 Волинської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 11 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині визнання малолітньої ОСОБА_7 такою, що втратила право користування квартирою скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначене судове рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини»передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Враховуючи вказані вимоги закону та встановлені по справі фактичні обставини, апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції про визнання неповнолітньої ОСОБА_7 такою, що втратила право на користування спірним житловим приміщенням, є передчасним, оскільки при розірванні шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 питання про проживання дитини з одним із батьків не вирішувалось.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги про порушення норм матеріального і процесуального права безпідставні.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази та обставини, на які посилаються заявники в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків апеляційного суду.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення оскаржуваного судового рішення без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.І. Амелін

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко