Справа № 204/5826/2013-ц
Провадження № 2з/204/34/2015 р.
У Х В А Л А

13 березня 2015 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Приватного підприємства Спеціалізоване підприємство юстиція, ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство Перший український міжнародний банк про визнання прилюдних торгів недійсними,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Приватного підприємства Спеціалізоване підприємство юстиція, ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство Перший український міжнародний банк про визнання прилюдних торгів недійсними.

12 березня 2015 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій вона просить визнати свідоцтво м. Дніпропетровськ України 5 липня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі № 1439 - не дійсним, та накласти арешт про не відчуження нерухомого майна ОСОБА_1 АДРЕСА_1. В обґрунтування даної заяви ОСОБА_1 вказала, що справа ведеться так, ніби то ніяких торгів не відбувалось, торгуючої організації не існує, ОСОБА_2 взагалі не існує, тобто адвокату та ОСОБА_1 все померещилось, все це робиться для того, щоб провести інші торги після суду. Але існує право власності ОСОБА_2, яке вона просить визнати не дійсним.

Заява передана судді Самсоновій В.В. 13 березня 2015 року цивільною канцелярією суду.

Вивчивши дану заяву, суд вважає необхідним повернути її заявнику по наступним підставам.

Відповідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Проте, заявником в заяві про забезпечення даного позову не вказані причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, не обґрунтована необхідність забезпечення даного позову, а перший пункт прохальної частини даної заяви взагалі не відноситься до видів забезпечення позову, а є позовною вимогою, яка може бути предметом спору в порядку позовного провадження.

При цьому, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову згідно із п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України - позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб. Згідно із п.4 цієї ж Постанови розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п.5.6.1 Інструкції про проведення виконавчих дій арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам.

Проте, заявником не зазначено у звязку з чим необхідно забезпечити даний позов шляхом накладення арешту, а також, заявник вказує, що квартира належить ОСОБА_2, а арешт просить накласти на майно, яке належить ОСОБА_1

Крім того, заявником не сплачений судовий збір за звернення до суду з заявою про забезпечення позову.

Так, згідно з положеннями ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду заяви про забезпечення доказів або позову, ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: 0,1 розміру мінімальної заробітної плати.

За таких обставин, з урахуванням ч. 8 ст. 153 ЦПК України, суд вважає необхідним повернути дану заяву заявнику.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 151-153, 209 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Приватного підприємства Спеціалізоване підприємство юстиція, ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство Перший український міжнародний банк про визнання прилюдних торгів недійсними - повернути заявнику.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Самсонова