Ухвала

іменем україни

11 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - служба у справах дітей Коростишівської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 27 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи його тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 Коростишівського району Житомирської області. У 2006 році вона домовилася зі своєю племінницею ОСОБА_4 про те, що остання буде тимчасово проживати та доглядати за вищезазначеним будинком, доки позивач не переїде до будинку. У серпні 2011 року позивач попередила відповідачку про свої наміри переїхати з чоловіком до спірного будинку та попросила її разом з іншими особами звільнити зазначене приміщення. Посилаючись на те, що відповідачі не виселяються із будинку у добровільному порядку, просила суд, уточнивши позовні вимоги, усунути перешкоди у здійсненні її права власності шляхом виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 27 січня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_5 звільнити житловий будинок АДРЕСА_1 Житомирської області разом з особистими речами, предметами обстановки та вжитку.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 27 березня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що право власності позивача підлягає захисту шляхом зобов'язання відповідачів звільнити спірний будинок.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що відповідачі вселилися до спірного будинку за згодою позивача, тому правомірним є і користування ними зазначеним будинком.

Судами установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 29 грудня 2005 року ОСОБА_3 є власником будинку АДРЕСА_1 (а.с. 27-32).

В 2006 році відповідач ОСОБА_4 за усною домовленістю з позивачкою, яка проживає у іншому місті, вселилася у зазначений будинок та користується ним.

Як вбачається із заяви-попередження, позивач попередила відповідачку про те, що вона розриває з нею усний договір найму житла та просить звільнити спірний будинок, оскільки вона та її чоловік мають намір проживати у спірному будинку. При цьому позивач вимагала сплатити орендну плату та комунальні платежі за весь період проживання (а.с. 35).

Згідно зі ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі й лише договір оренди житла з викупом підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнано судом дійсним.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов (ч. 2 ст. 31 ЦПК України).

За положеннями ст. ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, у порушення вимог ч. 4 ст. 10, ст.ст. 212-214 ЦПК України обставини справи встановив неповно, не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зокрема, не встановив, на якій підставі відповідачі проживали у спірному будинку, не дав оцінки заяві-попередженню позивача, у якій вона посилається на усний договір найму житла, не з'ясував чи дійсно сторони домовилися про укладення договору найму житла та які умови такої домовленості, не роз'яснив позивачу її право змінити підстави позову та дійшов передчасного висновку про задоволення позову на підставі норм права, якими регулюється захист права власності.

Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, не мав процесуальної можливості усунути вказані вище недоліки, допущені судом першої інстанції.

Оскільки порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 27 січня 2014 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 27 березня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар Т.П. Дербенцева Д.О. ОстапчукСудді:В.І. Амелін