АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Слободянюк С.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі Лознян О.С.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Самойлової Євгенії Олександрівни на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансові Перспективи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

УСТАНОВИЛА:

ПАТ «Дельта Банк» на підставі Договору купівлі-продажу від 08.12.2011 року прав вимоги, звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Договором споживчого кредиту №0 від 21.05.2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на те, що відповідно вказаного Договору відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 28 900,00 доларів США, який зобов'язувався повернути до 21.05.2014 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом. Позивач зазначав, що АКІБ «УкрСиббанк» свої зобов'язання за Договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 28 900,00 доларів США, а позичальник умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв'язку із чим станом на 23.05.2014 року виникла заборгованість за вказаним Договором у розмірі 41956,90 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 492 173,73 грн. Позивач зазначав, що 08.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» уступило своє право вимоги за Кредитними договорами ПАТ «Дельта Банк», згідно Договору купівлі-продажу, і оскільки відповідач свої зобов'язання перед першим кредитором не виконав, просить суд позов задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ПАТ «Дельта Банк» - СамойловаЄ.О. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції ухвалено при неправильному застосуванні норм матеріального права, з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст. 309 Цивільного процесуального кодексу України є підставою для його скасування.

Зазначає, що відповідно до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору.

Вказує, що до позовної заяви було додано виписку з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, тому висновки суду щодо того, що ПАТ «Дельта Банк» не надав суду належні та допустимі докази про переуступку ПАТ «Укрсиббанк» своє право вимоги за кредитним договорами ПАТ «Дельта Банк» є безпідставними. Крім того, предметом спору є стягнення заборгованості за кредитним договором, і Відповідач не звертався до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року. Крім того, жодних запитів про витребування доказів на адресу Банку не надходило.

Посилається, що твердження Відповідача про те, що він не отримував кредитні кошти є невірними. Отримання коштів підтверджується заявою на видачу готівки, підписану Відповідачем, та випискою про рух коштів. Тому висновки суду про те, що АКІБ «Укрсиббанк» не були виконані зобов'язання за кредитним договором є безпідставними.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідачів, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 28 900,00 доларів США, який зобов'язувався повернути до 21.05.2014 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом.

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належні та допустимі докази про виконання АКІБ «УкрСиббанк» своїх зобов'язань за Договором, а саме надання відповідачу кредиту у сумі 28 900,00 доларів США, доказів із чого виходив ПАТ УкрСиббанк» обраховуючи розмір заборгованості та її складові при переуступці прав ПАТ «Дельта Банк» по вказаному Договору, а саме виписки із особового рахунку відповідача по вказаному кредитному договору, платіжного доручення про отримання вказаного кредиту, та крім того, не надано суду доказів про існування між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» цивільно-правових відносин.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, вважає за необхідне скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, зважаючи на таке.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України)

Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України)

Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року витребувано у Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» розрахунок нарахування заборгованості, відсотків та штрафів, пені за Договором споживчого кредиту №0 від 21.05.2007 року, що укладено між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, з обчисленням пені у національній валюті за кожен місяць прострочення з переводом у гривню на час прострочення, а не на кінцевий строк нарахування пені.

Витребувано у Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» належним чином завірену копію Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, що укладено між між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», акту прийому - передачі документації за вказаним договором, копії Договору споживчого кредиту №0 від 21.05.2007 року, що укладено між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 та копії кредитної справи за вказаним договором.

Зобов'язано ПАТ «Дельта Банк» надати оригінали зазначених документів в судове засідання.

На виконання ухвали суду від 31.08.2015 р. представником апелянта надано завірені копії зазначених вище документів та оригінали кредитної справи для огляду судом.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Дельта Банк» надав докази про існування між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» цивільно-правових відносин, а саме: Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» в якості продавця та ПАТ «Дельта Банк» в якості покупця (т. 1 а.с. 184-220), акт прийому - передачі документації від 09.04.2012 р. за Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, з якого вбачається, що продавець передав, а покупець прийняв документи щодо стягнення заборгованості боржника ОСОБА_2 за кредитним договором №0.

Крім того, апелянтом надано договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 21 травня 2007 року (т.1 а.с. 221-229) та додаток №1 до нього (т. 1 а.с. 230-232), що містить графік погашення кредиту, підписаний відповідачем та ПАТ «УкрСиббанк».

Також надано розрахунок заборгованості за договором кредиту №0 від 21.05.2007 р., з якого вбачається, що 19.12.2011 р. ПАТ «Дельта Банк» взяло на баланс суму заборгованості в розмірі 10321,84 дол. США (сума заборгованості поточна), 9 096,56 дол. США (нараховані відсотки на поточну суму заборгованості), 11 300,63 дол. США (сума заборгованості прострочена) за договором кредиту №0.

Як вбачається з вказаного розрахунку, станом на 23 травня 2014 року заборгованість за кредитним договором становить 41 956,90 доларів США, складається з тіла кредиту 21 622,47 дол. США та 20 334,43 дол. США відсотків, що за курсом НБУ становить 492 173 (чотириста дев'яносто дві тисячі сто сімдесят три) грн. 73 коп. (т. 1 а.с. 233)

Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову є стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором саме в розмірі 41 956,90 доларів США, що за курсом НБУ становить 492 173 (чотириста дев'яносто дві тисячі сто сімдесят три) грн. 73 коп. (а.с. 1-3)

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що доводи апелянта стосовно того, що ПАТ «Дельта Банк» надав суду належні та допустимі докази про переуступку ПАТ «Укрсиббанк» свогоправавимоги за кредитним договорами ПАТ «Дельта Банк», є обґрунтовані.

Крім того, колегія суддів вважає за можливе прийняти як доказ на підтвердження розміру заборгованості ОСОБА_2 виписку по кредитному договору за період з 21.05.2007 р. по 05.04.2012 р., наданий ПАТ «Дельта Банк» до суду апеляційної інстанції (т. 2 а.с. 2-8)

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника.

Таким чином, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлений обов'язок позивальника повернути кредит частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишився, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Встановлено матеріалами справи, що відповідно до умов Договору відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 28 900,00 доларів США, який зобов'язувався повернути до 21.05.2014 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом, а з позовом ПАТ «Дельта Банк» звернулося 10.06.2014 р., тобто протягом місяця після закінчення дії кредитного договору.

Також достеменно встановлено, що АКІБ «УкрСиббанк» свої зобов'язання за Договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 28 900,00 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки, підписаної ОСОБА_2, та випискою про рух коштів.

При цьому колегія суддів не приймає заперечення ОСОБА_2, що стосуються його тверджень, що він фактично не отримував кредитні кошти, не сплачував взагалі по кредиту, нараховані відсотки завищено, не у відповідності до умов договору, власником автомобіля, на купівлю якого взято кредит, не являється, а банківська установа порушила порядок ведення рахунків та вимоги до первинних банківських документів.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно наданих ПАТ «Дельта Банк» розрахунків встановлено, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв'язку із чим станом на 23.05.2014 року виникла заборгованість за вказаним Договором у розмірі 41956,90 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 492 173,73 грн.

Однак, ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 не було заявлено ні клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи на спростування його підпису в кредитному договорі та в заяві про видачу готівки, ні судової бухгалтерської - економічної експертизи на встановлення, на його думку, правильного розміру нарахованих відсотків.

Крім того, вбачається з матеріалів справи, а саме згідно виписки з кредитного договору, що ОСОБА_2 частково сплачувалися кошти за кредитним договором. (т. 2 а.с. 2-8)

Також достеменно встановлено судом, що ОСОБА_2 є власником автомобіля, на купівлю якого взято кредит, що підтверджується витягом про реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна автомобілю SUBARUFORESTER 2007 р.в., обтяжував АКІБ «УкрСиббанк» (т.2 а.с.19-20).

При цьому відповідачем не надано жодних доказів того, що вказаний автомобіль не знаходиться у його користуванні, оскільки як зазначав ОСОБА_2 у судовому засіданні, був придбаний для його знайомого - співробітника МВС, жодних доказів того, що автомобіль вибув з його володіння проти його волі як власника, тобто судового рішення про витребування майна з чужого незаконного володіння, заяви до правоохоронних органів про розшук автомобіля, тощо.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року витребувано у Національного Банку України відповідь на наступні питання: чи можливо відкриття у комерційному банку України на ім'я фізичної особи - резидента України транзитного рахунку 3739 «Транзитний рахунок за іншими розрахунками»?, та чи можливе приймання на рахунок 3739 готівкової іноземної валюти?

На виконання вказаної ухвали Національним Банком України надано відповідь, що згідно з Планом рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004 № 280, кошти клієнтів банку обліковуються за рахунками 26 розділу другого класу. Балансовий рахунок 3739 «Транзитний рахунок за іншими розрахунками» є внутрішньобанківським рахунком, який призначений для обліку сум за іншими розрахунками для подальшого зарахування на рахунки банку або рахунки клієнтів і не відкривається банком на ім'я фізичної особи.

Відповідно до пункту 4 Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004 № 280, транзитні рахунки - рахунки, що використовують для обліку платежів на час до перерахування їх за призначенням згідно з нормативно-правовими актами Національного банку України або договорами.

Пунктом 2.2 глави 2 Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 27.12.2007 № 481, визначено, що банк для відображення в бухгалтерському обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій відповідно до облікової політики може використовувати транзитнірахунки, рахунки кредиторської та дебіторської заборгованості з подальшим відображенням цих операцій за відповідними рахунками з обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій.

Отже, банк може зарахувати готівкові кошти в іноземній валюті на рахунок 3739, переказані фізичною особою-резидентом, з подальшим відображенням цієї операції за відповідними рахунками з обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій.

Таким чином, твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що банківська установа порушила порядок ведення рахунків та вимоги до первинних банківських документів, також спростовуються матеріалами справи.

Згідно положення ч. 2 ст. 516 ЦК України, яким визначено: якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази належного виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові, тому звернення нового кредитора з даним позовом є уникненням ризику настання несприятливих для нього наслідків.

Крім того, колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015р. № 51 у ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ОСОБА_3.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків зринку і ліквідації банків.

Згідно з частиною 1 статті 35 Закону тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.

Відповідно до п. 17 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Згідно ч. 2. ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Згідно ч. 3. ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку, а згідно ст. 48 - виконує повноваження органів управління банку.

Згідно ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.

Статтею 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд є єдиним розпорядником коштів, акумульованих у процесі його діяльності. Кошти Фонду не включаються до Державного бюджету України, не підлягають вилученню і можуть використовуватися Фондом виключно для:

1) виплати гарантованої суми відшкодування вкладникам коштів за вкладами відповідно до цього Закону;

2) покриття витрат, пов'язаних з виконанням покладених на Фонд функцій та повноважень, зокрема, пов'язаних з процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду, у тому числі витрат Фонду, передбачених частиною восьмою статті 39 цього Закону;

Відповідно ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення , повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб.

Відповідно до ст. 527 ЦК України кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що всилу наявності тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» відмова в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором порушує не тільки права банківської установи, як належного кредитора, а й права Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, пов'язаних з процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Оскільки оскаржуване рішення є необґрунтованим, а обставини, викладені в ньому, не знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, тому рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги слід задовольнити.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом надано належні та допустимі докази на обґрунтування доводів апеляційної скарги, та вважає, що за таких обставин наявні підстави для її задоволення.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суду приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу і скасовує рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Самойлової Євгенії Олександрівни - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансові Перспективи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, адреса місця проживання: АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (, адреса місця знаходження: 01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б) заборгованість за кредитним договором в сумі 41 956,90 доларів США, що за курсом НБУ станом на 23 травня 2014 року становить 492 173 (чотириста дев'яносто дві тисячі сто сімдесят три) грн. 73 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, адреса місця проживання: АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (, адреса місця знаходження: 01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б) витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Унікальний номер справи: 759/10191/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12026/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Величко Т.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.