Справа № 344/8163/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2602/2015
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Ковалюка Я.Ю.

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.

секретаря: Петріва Д.Б.

з участю: представника апелянта ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на рішення Івано-Франківського міського суду від 09 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 03 вересня 2007 року він був прийнятий лікарем медпункту Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості. ОСОБА_3 має другу лікарську категорію, є кандидатом медичних наук, асистентом кафедри хірургії №1 державного вищого навчального закладу «Івано-Франківський національний медичний університет», займається науковою та педагогічною роботою. 12 червня 2013 року позивача на підставі наказу № 76 Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості було звільнено з роботи за п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13.08.2014 року ОСОБА_3 був поновлений на роботі і приступив до виконання обовязків 06.02.2015 року. Після поновлення на роботі почалися переслідування зі сторони відповідача. 06.04.2015 року він був відсутній на роботі і 08.04.2015 року подав заяву про надання відпустки у звязку зі складними сімейними обставинами. Ним 24.04.2015 року було подано пояснення про причини відсутності на роботі. Наказом № 02-03/53 від 07 травня 2015 року він був звільнений з посади за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Вважає незаконним звільнення, оскільки він не вчиняв прогулу, причини відсутності позивача на роботі були поважними. Також при звільненні позивача не була отримана згода профспілкового комітету. Просив поновити його на роботі лікаря-хірурга медичної амбулаторії Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості з 08 травня 2015 року, стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 08 травня 2015 року до дня поновлення на роботі, розмір якої на день подання позову до суду становить 2438,89 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 жовтня 2015 року позов задоволено.

ОСОБА_3 поновлено на роботі на посаді лікаря-хірурга медичної лабораторії Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості з 07 травня 2015 року.

Стягнуто з Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 травня 2015 року по 09 жовтня 2015 року у сумі 7590,10 грн. (сім тисяч пятсот девяносто грн. 10 коп.).

Стягнуто з Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн. (двісті сорок три грн. 60 коп.).

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у сумі 1530,79 грн. (одна тисяча пятсот тридцять грн. 79 коп.) звернуто до негайного виконання.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд не взяв до уваги те, що причиною звільнення позивача з роботи була його відсутність на роботі без поважних причин протягом всього дня 3,6,7,8 квітня та 5 травня 2015 року, що підтверджено відповідними актами у складі трьох членів комісії. Жодних доказів поважності причин відсутності позивачем на роботі не надано. Жодними належними доказами поважності причин його відсутності ним не підтверджено.

Апелянт вважає, що позивач був відсутній на робочому місці без поважних причин і це є підставою для його звільнення зроботи, в свою чергу останній не довів протилежного, а саме доказів поважності причин його відсутності на роботі.

Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали та просили про їх задоволення.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги заперечив.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Наведеним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Так, відповідно до статтей 3, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм чинного трудового законодавства, тому позовні вимоги про поновлення на роботі, як обґрунтовані підлягають задоволенню.

Однак, такий висновок суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 перебував з відповідачем у трудових відносинах та допущений до виконання посадових обовязків з 06 лютого 2015 року лікаря медичної амбулаторії з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с. 10). Графіком роботи медичного персоналу амбулаторії у 2015 році, затвердженим т.в.о. генерального директора Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості 25 березня 2015 року, встановлений графік роботи для позивача (а.с. 38), а саме: на 0,5 ставки з 13.42 по 17.00 щоденно. Дані обставини підтверджуються письмовими доказами та не заперечуються сторонами.

Судом встановлено, що 03 квітня 2015 року, 06 квітня 2015 року, 07 квітня 2015 року, 08 квітня 2015 року, 05 травня 2015 року ОСОБА_3 був відсутній на робочому місці про що складені комісійні акти (а.с. 33-37). 07 травня 2015 року начальником служби економічної безпеки Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості подана службова записка з актами про відсутність працівника ОСОБА_3 на робочому місці (а.с. 32). Наказом № 02-03/53 від 07.05.2015 року звільнено ОСОБА_3 лікаря-хірурга медичної амбулаторії з роботи за прогул без поважних причин згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України 07.05.2015 року (а.с. 7). З цим наказом ОСОБА_3 ознайомився 08.05.2015 року, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 31). Листом за вих. № 01-07/179 позивача запрошено до Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості для проведення розрахунку (а.с. 6).

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів констатує, що відсутність на робочому місці ОСОБА_3 3, 6, 7, 8 квітня та 5 травня 2015 року без поважних причин підтверджується вищевказаними актами та не спростовані ні в суді першої інстанції ні в засіданні апеляційного суду.

Подана заява 08 квітня 2015 року ОСОБА_3 про надання відпустки у звязку із захворюванням дочки, проведеним оперативним втручанням дружини, матері та швагра, не може вважатися як належний та допустимий доказ відсутності його на роботі з поважних причин, оскільки наказу про надання відпустки в матеріалах справи немає.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі понад трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року передбачено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Кодексу законів про працю України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно із п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КЗпП. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичне значення, якщо не додержані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його членів, або згода давалась на прохання службової особи, що не наділена правом прийняття і звільнення і не мала відповідного доручення правомочної особи, чи з ініціативи самого профспілкового органу або з інших підстав, ніж зазначалось у поданні власника чи уповноваженого ним органу, а потім і в наказі про звільнення. Оскільки у зазначених вище нормах за їх змістом йдеться про профспілковий орган підприємства, установи, організації, профспілкові органи структурних підрозділів (цехів, управлінь, відділів тощо) можуть вирішувати питання про дачу згоди на звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, якщо їм таке право делеговане профспілковим органом підприємства, установи, організації. Встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Судом встановлено, що адміністрація Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості 19 серпня 2015 року звернулася до профспілкового комітету з приводу надання згоди на звільнення Лаб`яка І.Р. (а.с. 79).

Відповідно до протоколу № 7 засідання профспілкового комітету від 20 серпня 2015 року, було прийнято рішення про надання згоди на звільнення ОСОБА_3 за прогул без поважних причин згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (а.с. 68-69).

Згідно витягу з протоколу № 8 засідання профспілкового комітету від 09 вересня 2015 року, була б надана згода на звільнення Лаб`яка І.Р. за п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (а.с. 67). Наказом № 01-01/17 від 05 лютого 2015 року затверджений журнал обліку робочого часу медичної амбулаторії (а.с. 78, 80-99).

Твердження ОСОБА_3, що розгляд подання адміністрації Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості щодо надання згоди на звільнення здійснювалося за його відсутності, а також, що на засідання профспілкового комітету він не викликався, спростовуються зазначеними вище протоколами засідання профспілкового комітету.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що при звільненні з роботи позивача не були порушені вимоги чинного законодавства, а саме: Кодекс законів про працю України, Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», колегія суддів до уваги не приймає.

За таких обставин, позов ОСОБА_3 про поновлення на роботі є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення.

Не підлягає задоволенню і його вимога про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки така вимога є похідною.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вищенаведених обставин не врахував та ухвалив рішення яке не відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Згідно вимог ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, зокрема є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на рішення Івано-Франківського міського суду від 09 жовтня 2015 року задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 09 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Я.Ю. Ковалюк

Судді: Р.Й. Матківський

ОСОБА_5