Справа № 2507/3146/12 Провадження № 22-ц/795/14/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Овчарик В.М. Доповідач - Шевченко В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШевченка В.М.,
суддів:Скрипки А.А., Лакізи Г.П.,
при секретарі:Сахаровій К.О.,
за участю:представника ПАТ «Державний ощадний банк України» Губи І.В., представника ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_9, правонаступниками якого є ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

в с т а н о в и в:

В листопаді 2012 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив в рахунок погашення заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії №133 від 14.04.2005 року в сумі 228 489,68 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з житлового будинку по АДРЕСА_1

Свої вимоги банк обґрунтовував тим, що ОСОБА_9 добровільно не здійснює погашення заборгованості, з ВДВС Ічнянського районного управління юстиції надходять кошти в незначних розмірах та рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 10.10.2007 року залишається невиконаним, в результаті чого станом на 05.08.2013 року заборгованість по кредитному договору складає 228 489,68 грн., з яких прострочений кредит - 149 927, 93 грн., відсотки за користування кредитом - 46 036,18 грн., пеня за несвоєчасну сплату відсотків - 9 286, 74 грн., пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 23 238,83 грн.

В грудні 2013 року ОСОБА_6 звернулася із зустрічним позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» та, уточнивши позовні вимоги, просила визнати недійсним договір відновлювальної кредитної лінії №133 від 14.05.2005 року, укладений між ОСОБА_9 та ПАТ «Державний ощадний банк України» та іпотечний договір від 18 квітня 2005 року посилаючись як на підставу позову положення ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Свої вимоги ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що про укладання оскаржуваного кредитного договору їй стало відомо тільки в грудні 2012 року - після отримання рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2012 року та наголошує, що кредитні кошти її чоловіком були витрачені не в інтересах сім'ї, а для господарських потреб ВАТ «Племзавод «Тростянець» шляхом перерахування на відповідний рахунок підприємства.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_9 за договором відновлюваної кредитної лінії № 133 від 14 квітня 2005 року в сумі 228 489,68 грн., яка складається з несплаченого основного боргу по кредиту в розмірі 149 927,93 грн., пені за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 23 238,83 грн., відсотків за користування кредитом в розмірі 46 036,18 грн. та пені за несвоєчасну сплату відсотків у розмірі 9 286,74 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1, який належить на праві приватної власності ОСОБА_9, шляхом проведення прилюдних торгів із зазначенням, що початкова ціна предмета іпотеки встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Виселено ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з будинку АДРЕСА_1 Стягнуто з ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» по 761 грн. 63 коп.

У поновленні строку позовної давності та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_9 та ОСОБА_7 про визнання договору відновлювальної кредитної лінії та іпотечного договору недійсними відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги її зустрічного позову та відмовити ПАТ «Державний ощадний банк України» в задоволенні його позовних вимог, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість.

На думку апелянта, внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими спорудами, буде припинено право власності ОСОБА_9 на земельну ділянку площею 4200 кв.м., яка належить ОСОБА_9 на підставі державного акту серія Ш-ЧН №002541 для ведення особистого підсобного господарства, яка до предмету іпотеки не входить та вартість цієї землі при зверненні стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором врахована не буде,що призведе до порушення майнових прав ОСОБА_9 Також зазначає що договору іпотеки щодо зазначеної земельної ділянки між сторонами укладено не було.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 23 квітня 2014 року, апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2014 року в частині задоволення позову ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, а також в частині стягнення з ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судового збору по 761,63 грн. скасовано.

В задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 липня 2014 року, касаційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Чернігівського обласного управління АТ «Ощадбанк» задоволено частково. Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилено.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 23 квітня 2014 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 23 квітня 2014 року в частині залишення без змін рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 19 вересня 2014 року апеляційне провадження у справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення зупинено, до залучення у справі правонаступника відповідача ОСОБА_9, який вибув з процесу у зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 01 квітня 2015 року залучено до участі в справі за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 23 січня 2014 року у цивільній справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, як правонаступників померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 які фактично вступили в управління спадковим майном та прийняли спадщину останнього.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга в частині яка направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так справі встановлено, 14 квітня 2005 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_9 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №133, за умовами якого банк надав позичальнику на умовах цього договору кредит в сумі 150 000,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредит в сумі 150 000,00 грн., сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 21 % річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Кредит надавався для споживчих потреб, строком на 60 місяців, з остаточним терміном повернення кредиту не пізніше 13 квітня 2010 року (т.1 а.с.10-13).

В той же день, до договору відновлюваної кредитної лінії №133 від 14 квітня 2005 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_9 укладені додаткові договори на загальну суму 217 100,00 грн. із строком повернення суми отриманого кредиту 13 квітня 2010 року(т.1 а.с.16-18), а саме:

-додатковий договір №01, за яким банк надав відповідачу кредит

(транш) у сумі 150 000,00 грн.;

-додатковий договір №02, за яким банк надав ОСОБА_9 кредит

(транш) у сумі 35 000,00 грн.;

-додатковий договір №03, за яким банк надав відповідачу кредит

(транш) у сумі 32 100,00 грн. (т.1 а.с.16, 17, 18).

З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору, 18 квітня 2005 року ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_9 уклали договір іпотеки, за умовами якого відповідач надав в іпотеку належний йому житловий будинок з господарськими спорудами по проспекту АДРЕСА_1 житловою площею 99,3 кв.м., загальною площею 227,4 кв.м. розміщений на земельній ділянці розміром 4200 кв. м. загальною вартістю 106 645,00 грн. (т.1 а.с.13-15).

15 квітня 2005 року секретарем Виконавчого комітету Тростянецької сільської ради Ічнянського району Чернігівської області посвідчено правильність підпису ОСОБА_6 на її заяві, якою вона надала згоду на передачу в іпотеку її чоловіком ОСОБА_9 набутого в період шлюбу будинку по АДРЕСА_1(т.2 а.с.231).

Для забезпечення зобов'язань за кредитним договором від 14 квітня 2005 року № 133 фізичної особи ОСОБА_9 було укладено договір застави від 21 квітня 2005 року між АТ «Ощадбанк» та ВАТ «Племзавод «Тростянець» з передачею в заставу належного заставодавцеві рухомого майна - предмета застави, визначеного у ц. 1.2 цього договору.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2007 року стягнуто з ОСОБА_9 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість по кредиту в сумі 149 927,93 грн., нараховані відсотки в розмірі 41916,27 грн., 1918,44 грн. в рахунок повернення держмита та 30,00 грн. за інформаційно-технічне забезпечення, а всього 193 792,64 грн. (т.1 а.с.19).

30 жовтня 2007 року відкрито виконавче провадження та відділом державної виконавчої служби Ічнянського районного управління юстиції стягнуто з пенсії боржника 5848,93 грн., з яких 1445,20 грн. не перераховані на користь банку з липня 2013 року та перебувають на казначейських рахунках в УДКСУ в Ічнянському районі, що підтверджується довідкою виконавчої служби від 19.03.2014 року. Виконавче провадження на час вирішення цього спору не закінчено. (т.3 а.с.2, 13-33).

На виконання ухвали господарського суду Чернігівської області від 11 лютого 2014 року оголошено аукціон з продажу рухомого майна, що належить підприємству-банкруту ВАТ «Племзавод «Тростянець» на 24 березня 2014 року, із початковою вартістю лота 211 628 грн. 68 коп. без можливості її зниження в ході аукціону. Однак 24 березня 2014 року аукціон проведено не було, у зв'язку з відсутністю заяв на участь у аукціоні та призначено наступне проведення аукціону з реалізації заставного майна на 16 травня 2014 року. Згідно з протоколом №2014/16 другого повторного аукціону по продажу майна від 25 липня 2014 року, об'єкт продажу лот №1: сільськогосподарська техніка з початковою ціною135442,35 грн., придбано за 1374,55 грн., без урахування ПДВ. (т.1 а.с.215, т.2 а.с.15, 16-17, 18 т.3 а.с.12, 145-147).

Згідно з висновку спеціаліста №С-4101 від 20 березня 2014 року, ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 становить 261510 грн.(т.2 а.с.164-170).

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк,або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно з п. 2 ст. 590 ЦК України,заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) в разі коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки і на підставі ст.ст.12. 33, 38, 39, 40 зазначеного Закону.

Відповідно до п. 3.1 іпотечного договору у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим та/або за кредитним договором банк вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та за його рахунок задовольнити свої вимоги.

Чинним законодавством України не встановлено будь-яких обмежень права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки, наданого майновими поручителями, у разі наявності невиконаних рішень суду про стягнення боргу з позичальника та доказів неможливості здійснення стягнення.

Згідно із ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, задоволення вимог іпотекодержателя шляхом надання права іпотекодержателю продати предмет іпотеки третій особі, якщо зазначена умова буде відображена в рішенні суду при зверненні стягнення на предмет іпотеки. Також передбачено право іпотекодержателя, на підставі рішення суду продати предмет іпотеки будь-якій третій особі - покупцеві шляхом укладання в подальшому договору купівлі - продажу.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_9 як боржником свого основного зобов'язання перед банком, встановивши факт такого невиконання, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги банку як іпотеко держателя, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_9 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і правонаступниками якого у відповідності з правилами ст. 1261 ЦК є ОСОБА_6 та ОСОБА_11), з наданням права іпотекодержателю на продаж предмету іпотеки будь - якій особі - покупцеві, в рахунок погашення заборгованості в розмірі 228 489,68 грн.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те що внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки - жилий будинок буде припинено право власності ОСОБА_9 на земельну ділянку розміром 4200 кв.м., що належить останньому у відповідності до Державного акту на право приватної власності на землю від 4 квітня 1996 року (т.2 а.с.99), і яка не є предметом договору іпотеки і вартість якої врахована не буде.

Так відповідно до п.1.2 договору іпотеки предметом іпотеки є жилий будинок з відповідними господарськими спорудами.

Згідно з п.1.3 договору іпотеки ОСОБА_9 передано предмет іпотеки, розміщений на земельній ділянці площею 4200 кв.м.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі передачі в іпотеку будівлі(споруди) іпотека також поширюється на належну іпотекодавцю на праві власності земельну ділянку або її частину, на якій розташована відповідна будівля (споруда) і яка необхідна для використання цієї будівлі (споруди) за цільовим призначенням. Таким чином, під час укладення договору іпотеки 18 квітня 2005 року не передбачалося укладення договору іпотеки і на земельну ділянку, і об'єкт нерухомості який є предметом іпотеки та земельна ділянка, на якій розташований предмет іпотеки являються цілісним, неподільним предметом іпотеки.

Враховуючи що, повторний розгляд справи за апеляційною скаргою ОСОБА_6 відбувається з тих самих підстав які досліджувалися судом касаційної інстанції, колегія суддів у відповідності із положеннями п.4 ст.338 ЦПК України враховує обов'язковий для неї висновок суду касаційної інстанції в ухвалі від 23 липня 2014 року яким скасовано рішення апеляційного суду від 23 квітня 2014 року, та у відповідності з яким передаючи в іпотеку будинок та споруди, іпотека також поширилась на належну іпотекодавцю на праві власності земельну ділянку, на якій розташоване вказане нерухоме майно, площею зазначеною в договорі іпотеки.

Обґрунтованим є також рішення суду в частині виселення ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 з будинку АДРЕСА_1 виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають в ньому.

Виселення судом всіх мешканців за заявою іпотекодержателя, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, передбачено також.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку».

У пункті 43 №3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що суд за заявою іптекодержателя одночасно з рішенням про зверненням стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

При цьому, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов; якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотеко держателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,вимоги банку від 02.08.2012 року, про добровільне звільнення жилого приміщення підтверджено отримання їх 03.08.2012 року як ОСОБА_9, так і ОСОБА_6 та ОСОБА_11( т.1 а.с.35-40).

Таким чином, за належного отримання відповідачами письмової вимоги позивача - іпотекодержателя про звільнення житлового будинку, який є предметом іпотеки, і що пройшло більше місяця з дня отримання такої вимоги, однак відповідачі добровільно не звільнили житловий будинок на який звернуто стягнення як на предмет іпотеки, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив рішення про виселення ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 з будинку АДРЕСА_1.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає безпідставними посилання в засіданні апеляційного суду представника ОСОБА_6 та ОСОБА_11. про відсутність передбачених законом підстав для їх виселення в судовому порядку із зазначеного будинку, тому що дані заперечення суперечать також завданням укладеного іпотечного договору який є додатковим засобом належного виконання боржником вказаного кредитного договору.

Оскільки предметом позовних вимог банку були вимоги майнового та немайнового характеру, і за подання до суду позивачем був сплачений судовий збір, то суд першої інстанції при ухваленні рішення у відповідності із правилами ст. 88 ЦПК України розподіляючи судові витрати, обґрунтовано присудив з відповідачів на користь банку документально підтверджену сплату судового збору по 761 грн.61 коп.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог банку є законним і обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити і залишити рішення в зазначеній частині без змін

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2014 року в частині позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_9, правонаступниками якого є ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, а також в частині стягнення судового збору залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: