Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Мацунича М.В., Панька В.Ф.

при секретарі - Дашковській С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МГ - ІНВЕСТ» про стягнення заробітної плати, компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату та компенсацію за затримку розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ТОВ «МГ-Інвест» про стягнення заборгованості по зарплаті в сумі 24 254,24 грн, заборгованості за час затримки розрахунку при звільненні 7 476,09 грн. та компенсації за невчасно виплачену зарплату в сумі 717.82 грн.

Позов мотивовано тим, що 21.04.2011 року вона була призначена на посаду директора ТОВ «МГ - ІНВЕСТ», а 24.04.2014 року її було звільнено з цієї посади. Посадовий оклад позивачки з жовтня 2012 року і по день її звільнення склав 2000 грн. на місяць. Однак, за період роботи ОСОБА_3 на посаді директора ТОВ «МГ - ІНВЕСТ» у відповідача перед позивачкою виникла заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період з лютого 2013 року по квітень 2014 року в розмірі 24254,24грн. Розрахунок при її звільненні проведений не був і тому вона звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості по зарплаті, компенсації за час затримки виплати розрахунку та невчасно виплачену зарплату.

Рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

З цим рішенням не погодився представник позивачки, оскаржив його в апеляційному порядку і порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального права.

В судовому засіданні апелянт, а також ОСОБА_3 скаргу з наведених підстав підтримали.

Представник відповідача вважав, що підстав для задоволення позову немає.

Заслухавши осіб, які приймали участь у справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка, працюючи директором у відповідача, використала отримані для зарплати грошові кошти на безповоротну фінансову допомогу, яку перечислила на своє ім'я.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги аналогічні обґрунтуванню позову: зарплату позивачка не отримала, в результаті чого виникла заборгованість, яка не була виплачена при її звільненні; доводи апеляційної скарги також обгрунтовані вимогами ст.117 КЗпП України, якою встановлюється компенсація за затримку розрахунку при звільненні.

Ці доводи є частково обґрунтованими.

Так, по справі встановлено, що ОСОБА_3 з 21.04.2011 р. до 24.04.2014 р. працювала директором ТОВ «МГ-Інвест» і з жовтня 2013 р. її посадовий оклад становив 2 тис. грн. на місяць. З лютого 2013 р. по квітень 2014 р. заробітна плата їй не виплачувалась, в результаті чого виникла заборгованість по зарплаті в сумі 24 254,24 коп. При звільненні з роботи розрахунок з нею проведених не був. Ці факти не заперечуються представником відповідача.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Тому, на підставі наведеного, суд констатує, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по зарплаті підлягають задоволенню.

Використання позивачкою отриманих від співзасновників грошових коштів, які, по твердженню відповідача, були призначені для зарплати за іншим призначенням -безповоротної фінансової допомоги - не може буди підставою для констатації отримання нею зарплати, оскільки правова природа цих виплат різна. Питання ж про незаконність виплати безповоротної фінансової допомоги слід вирішувати у встановленому законодавством порядку і вирішення цього питання не пов'язано з вирішенням питання про оплату праці.

Разом з цим, суд констатує наступне.

Відповідно до п.3.4 трудового договору, укладеного між сторонами, директор призначає розмір і сроки виплати заробітної плати та винагород працівникам компанії. Тому позивачка, працюючи директором у відповідача, безпосередньо відповідала за своєчасність виплати та нарахування зарплати всім працівникам компанії, в тому числі і для неї і оскільки своєчасна невиплата зарплати відбулась по її вині, виплата їй компенсації за несвоєчасну виплату зарплати буде несправедливою, що відповідає принципу справедливості, встановленого ч.6 ст.3 ЦК України. Це стосується і наступного.

По справі також є доведеним, що відповідачка після звільнення із займаної посади не передала печатку та іншу документацію новопризначеному директору до теперішнього часу. Це підтверджено як її поясненнями, так і зверненнями співзасновників відповідача до прокуратури по цьому питанню. Цю обставину суд також розцінює як другу підставу для відмови у задоволенні позову в частині стягнення компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні, який встановлено ст.117 КЗпП України: відсутність печатки унеможливило виплату позивачці розрахунку при звільненні і в цьому є безпосередня вина позивачки.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст.ст.307, 309, 315 ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14 січня 2015 року по даній справі змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МГ-Інвест» в користь ОСОБА_3 заборгованість по зарплаті в сумі 24 254,24 коп.

В решті зазначене рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :