Номер провадження: 22-ц/785/917/15
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючої судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, про визнання договору недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 червня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

03 серпня 2012 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 20 вересня 2011 року між ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 з іншої сторони.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 вересня 2013 року, позов було задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.12.2013 року вищевказані судові рішення було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

27.03.2014 року Одеська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 20 вересня 2011 року між ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 з іншої сторони, зареєстрований за № 2569.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25.04.2014 року вищевказані позови були об'єднанні в одне провадження.

В подальшому ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06.06.2014 року позов ОСОБА_5 залишено без розгляду.

Представник Одеської міської ради позов підтримав і пояснив, що предметом договору купівлі-продажу було не прийняте в експлуатацію самочинно збудоване нерухоме майно, що земельна ділянка під його будівництво Одеською міською радою не виділялась, а відтак договір порушує права територіальної громади м. Одеси на зайняту земельну ділянку.

Представник третьої особи: ОСОБА_5 позов Одеської міської ради підтримала з підстав викладених представником Одеської міської ради.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, посилаючись на законність придбання ? частини спірної квартири.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, надала суду заперечення, в яких позов не визнала, посилаючись на те, що предметом договору була квартира, яка не пов'язана з відведенням земельної ділянки, та на те, що покупці за договором є добросовісними набувачами.

Третя особа: ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належно повідомлявся.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 червня 2014 року позов Одеської міської ради задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, загальною площею 35,7 кв. м., укладений 20 вересня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, ОСОБА_2, зареєстрований у КП "ОМБТІ та РОН" від 27.09.2011 за №2569.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 27 червня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, та на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Проти апеляційної скарги заперечує представник ОСОБА_5

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову до ОСОБА_4, ОСОБА_3 і ОСОБА_2, з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п. 4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що право продажу майна належить його власнику, що спірна квартира, яка була предметом договору купівлі-продажу, самочинно реконструйована з підсобного приміщення в житлове і збудована на земельній ділянці, яка не була відведена Одеською міською радою для цієї мети, і що договір укладено з порушенням вимог закону та прав позивача.

З основними висновками суду колегія суддів повністю погоджується, не погоджуючись з правильністю визначення судом процесуального статусу продавця спірного нерухомого майна ОСОБА_4, як третьої особи.

За правилами ст. ст. 203,215,216,376ч.2,658 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства..,; підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1,3,5 та 6 цього кодексу; недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього; право продажу товару належить його власникові..

За роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" (п.5) відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним… може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину…

Із матеріалів справи вбачається, що 20 вересня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу двохкімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 35,7 кв. м., житловою площею 20,8 кв. м, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 2569.(т.1 а.с.12-13) За змістом договору відчужувана квартира належить продавцю на підставі рішення (заочного) Київського районного суду м. Одеси від 14 червня 2011 року. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2011 року заочне рішення суду від 14 червня 2011 року було скасоване. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2011 року позов ОСОБА_4 про визнання права власності на спірну квартиру залишено без розгляду. (т.1 а.с.16-17) Відтак, здійснюючи відчуження спірної квартири ОСОБА_3 і ОСОБА_2, продавець ОСОБА_4, не був її власником.

Із письмового пояснення ОСОБА_2 вбачається, спірна будівля, розташована у дворі будинку АДРЕСА_1, первісно ( в 1966/67р.р.) була підсобним приміщенням будівельників, які будували будинок. Згодом її сім'я, до складу якої входили батьки та вони з сестрою ОСОБА_5, у зв'язку з близькістю спірної споруди до їх квартири під № 2 в цьому ж будинку стала використовувати спірне приміщення в своїх інтересах та перебудовувати його. В ньому час від часу мешкали їх рідні та знайомі, мешкала ОСОБА_5 зі своєю сім'єю, мешкала вона сама, мешкав її син ОСОБА_4 зі своєю сім'єю, останній прибудував ще декілька приміщень тощо.(т.1 а.с.90-92)

За роз'ясненням Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" (п.6) право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці… Це майно не є об'єктом права власності…

Доказів законності набуття спірної будівлі, законності здійснення її реконструкції, надання ОСОБА_4 Одеською міською радою земельної ділянки під уже збудоване спірне нерухоме майно, прийняття його в експлуатацію тощо матеріали справи не містять. Натомість чинним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2013 року у справі за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради та інспекції ДАБК в Одеській області встановлено, що спірний будинок є самочинним будівництвом, і зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, та за власний рахунок знести самовільно збудовану будівлю - квартиру АДРЕСА_1. (т.2 а.с.114-117)

Відтак, встановлено, що оспорений договір порушив права та законні інтереси Одеської міської ради, оскільки земельна ділянка, на якій розташована самочинне будівництво, і яке було предметом договору купівлі-продажу, належить територіальній громаді м. Одеси, від імені якої діє Одеська міська рада.

Враховуючи зазначене, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду 1-ої інстанції щодо наявності підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної споруди названої квартирою АДРЕСА_1, та розташованої на земельній ділянці, яка знаходиться у комунальній власності Одеської міської ради.

З огляду на те, що спірна споруда за визнанням сторін розташована безпосередньо на земельній ділянці у дворі будинку АДРЕСА_1, доводи представника ОСОБА_2 про те, що вона не є будинком, а є квартирою, і тому неможливо вважати порушеними права землевласника колегія суддів визнає неспроможними.

Оскільки позовні вимоги про витребування майна не були предметом розгляду у цій справі, посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на добросовісність набувачів до уваги братися не можуть.

Наслідком скасування судового рішення про визнання права власності є скасування прийнятого рішення з моменту ухвалення, а тому довід представника відповідача про те, що рішення не було скасованим на момент вчинення правочину слід визнати неспроможним.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що у цій справі за позовом ОСОБА_5 продавець спірного нерухомого майна ОСОБА_4 правильно приймав участь у розгляді справи в якості співвідповідача. Справа знаходиться в провадженні суду тривалий час. З поданням позову Одеською міською радою судом помилково було визначено статус ОСОБА_4 як третьої особи. З огляду на те, що ОСОБА_4 був стороною договору купівлі-продажу спірної споруди, про недійсність якого суд розглядався спір, то він повинен був увесь час приймати участь у розгляді справи як співвідповідач. Суду належало вирішити це питання, у відповідності з правилами ст.33 ЦПК України. Допущене судом 1-ої інстанції порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи. А тому, за погодженням з Одеською міською радою та з урахуванням думки інших учасників процесу колегією суддів змінено процесуальний статус ОСОБА_4 з третьої особи на співвідповідача. Враховуючи вказане порушення норм процесуального права, яке є обов'язковою підставою для скасування рішення суду, у відповідності зі ст.303ч.3 ЦПК України, колегія суддів виходить за межі доводів апеляційної скарги.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову Одеської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_3 і ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-314,316-317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 червня 2014 року скасувати.

Позов Одеської міської ради (до ОСОБА_4, ОСОБА_3 і ОСОБА_2)

задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, загальною площею 35,7 кв. м., укладений 20 вересня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 2569.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: А.І. Дрішлюк Є.С. Сєвєрова