Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №314/1672/14-ц Головуючий у 1-й інстанції: Кофанов А.В.
Провадження № 22-ц/778/2421/15 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Спас О.В.,

Полякова О.З.,

Кочеткової І.В.,

при секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Вільнянської міської ради Запорізької області, про визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИЛА :

В березні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, Вільнянської міської ради Запорізької області, про визнання права власності в порядку спадкування, який згодом уточнила.

В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5, яка є її бабусею, після смерті якої залишилася спадщина, до складу якої увійшла 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1.

Спадкоємцями після смерті бабусі є вона та відповідач ОСОБА_3

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину спірного житлового будинку їй було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок.

Вважає, що вона має отримати у спадщину 1/4 частину житлового будинку як спадкоємець за законом.

Враховуючи вищевикладене просила суд визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1, в порядку спадкування після померлої ОСОБА_5

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи у травні 1948 року уклали між собою шлюб ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (а.с.64). Під час перебування у шлюбі, відповідно до договору купівлі-продажу від 29.12.1972 року, ОСОБА_7 купив житловий будинок АДРЕСА_1; право власності на цей будинок було зареєстровано за ним (а.с.29-30).

Згідно ст.22 КпШС України в редакції 1969 року, що діяла на момент укладення угоди, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Районний суд розглянувши справу вірно прийшов до висновку, що спірний житловий будинок слід вважати спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 помер (а.с.8). Згідно його заповіту (а.с.63), спадкоємцем житлового будинку АДРЕСА_1 був призначений ОСОБА_5, з наданням дружині ОСОБА_5 довічного права користування житловим будинком.

Відповідно до ч.І ст.28 КпШС України в редакції 1969 року, що діяв в момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Тобто, у власності ОСОБА_5 залишилася 1/2 частина спірного житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла (а.с.7). Заповіту вона не залишила. Позивачка ОСОБА_4 є донькою сина спадкодавця ОСОБА_5, який помер до відкриття спадщини (а.с.20), і, відповідно, онукою спадкодавця.

Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. І ст.1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.10.2013 року (а.с.19), позивачці ОСОБА_4 був визначений додатковий 6-місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. В межах цього строку позивачка подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с.17).

За матеріалами справи відповідачка ОСОБА_3 також прийняла спадщину згідно положень ч. З ст.1268 ЦК України, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Дані про прийняття спадщини іншими спадкоємцями по справі відсутні.

Згідно ч.І ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Суд першої інстанції розглянувши справу вірно визначився ,що оскільки спадкодавцю належала 1/2 частина спірного житлового будинку, позивачка отримала в порядку спадкування за законом право власності на 1/4 його частину.

В апеляційної скарзі відсутні посилання на непогодження з правом позивачки на отримання частки у спадковому майні або з її розміром.

Доводи апеляційної скарги відносно відсутності державної реєстрації є недоречними, так як спірний будинок у 1972 році було придбано за нотаріально посвідченим договором купівлі - продажу, що відповідало діючому на той час законодавству і спірний будинок є об"єктом спадкування.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає,що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.307,308,317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2015 року по цій справі - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: