Справа № 149/3482/14-ц Провадження № 22-ц/772/1216/2015Головуючий в суді першої інстанції Олійник І. В.
Категорія 59Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої судді : Шемети Т.М.,

суддів: Сопруна В.В., Марчук В.С.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

з участю: з участю представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, третьою особою ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, виконавчого комітету Хмільницької міської ради з участю третьої особи без самостійних вимог на боці позивача ОСОБА_5 про визнання приватизації недійсною,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26.02.2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому висувала вимогу визнати недійсною приватизацію квартири АДРЕСА_2 та незаконним рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області № 311 від 23.11.2000 року в частині надання дозволу ОСОБА_3 на приватизацію квартири АДРЕСА_2 та свідоцтво № НОМЕР_1 від 12.12.2000 року про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26.02.2015 року позов задоволено повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. В якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову. Апеляційну скаргу мотивує тим, що висновок суду не ґрунтується на встановлених по справі обставинах, суд невірно застосував норми матеріального права: рішенням виконкому Хмільницької міської ради № 311 від 23.11.2000 року їй не надавалася згода на приватизацію, так як це її невід'ємне право, закріплене законом, а цим рішенням лише було надано дозвіл малому колективному підприємству «Ініціатива» оформити документи на приватизацію квартири державного житлового фонду, а також вирішено видати свідоцтва на право власності громадянам-жителям м. Хмільника, в тому числі і їй. Суд не зважив на те, що позивачка на час приватизації була малолітньою і не мала права брати участь у приватизації, а тому її права порушені не були, а її мати - ОСОБА_5 не виявляла бажання взяти участь у приватизації до 2011 року, доки не отримала вимогу про звільнення квартири. Отже, в суду не було підстав для задоволення позову, тому вона просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 подану апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній підстав, Представник ОСОБА_6 - ОСОБА_2 заперечила проти апеляційної скарги та подала письмові заперечення, третя особа без самостійних вимог на боці позивача ОСОБА_5 вважає, що апеляційна скарга безпідставна, а рішення суду першої інстанції вірне. Представник виконкому Хмільницької міської ради в судове засідання не з'явився. Про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що приватизація квартири АДРЕСА_2 була проведена з порушенням положень ст.ст. 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 65-1 ЖК УРСР: ОСОБА_5, будучи зареєстрованою за вказаною адресою та маючи право на користування вказаним житлом, як законний представник малолітньої ОСОБА_6, не надавала письмової згоди на приватизацію квартири одноособово ОСОБА_3. не відмовлялася взяти участь у приватизації.

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на нормах закону і встановлених обставинах по справі.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

· в 1982 році ОСОБА_3 та її син ОСОБА_7 отримали 2-кімнатну кватиру АДРЕСА_2 (а.с.4)

· в 1987 році в зазначену квартиру було вселено та зареєстровано сестру ОСОБА_3. - ОСОБА_5 , а з 1999 року - позивачку ОСОБА_6, що доведено їх паспортами (копія на а.с.12, 13), довідкою КП «Хмільницька ЖЕК» від 01.12.2011 року та від 10.04.2012 року (а.с.15, 16), особовим рахунком № 0070 (а.с.17)

· в 1988 році ОСОБА_3 отримала на сім'ю в складі трьох чоловік двокімнатну кватиру АДРЕСА_8 (а.с.4)

· 10.11.2000 року ОСОБА_3 звернулася із заявою до міського голови м. Хмільника про приватизацію квартири АДРЕСА_2, до якої було додано розрахунок площі, що приватизується та довідку про склад сім'ї (а.с.83-85), в яких було зазначено, що заявник проживає одна.

· Рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради № 311 від 23.11.2000 року дозволено малому колективному підприємству «Ініціатива» оформити документи на приватизацію квартир державного житлового фонду та видати свідоцтва про право власності, в тому числі ОСОБА_3 з передачею квартири АДРЕСА_2 у приватну власність (а.с.8-9):

· квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 12.12.2000 року (а.с.10).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та п. 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю.

Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.92 р. N 56 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, яким передбачено процедуру такої передачі.

Відповідно до п. 1 ст. 5 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду" до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло, Тобто, передача квартир у власність здійснюється тільки наймачам і членам їх сімей.

Згідно ст. 65 1 ЖК України наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством.

У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд першої інстанції вірно послався на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 17.12.2014 року у цивільній справі № 2-1297/11, яким встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вселилися в квартиру АДРЕСА_2 як члени сім'ї ОСОБА_3

Отже, відповідно до ч. 2 ст. 65 ЖК України позивач ОСОБА_6 та третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 вселилися до спірної квартири в установленому законом порядку і набули прав і обов'язків, як члени сім'ї наймача, постійно проживали в цій квартирі, в тому числі і на час приватизації, іншого житла не мають, при вселенні між цими особами не було укладено іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням, а тому вони як члени сім'ї наймача, набули рівного з ним права користування жилим приміщенням, в тому числі і права на приватизацію займаного ними житла. Судові рішення з приводу виселення з квартири чи втрати права користування жилим приміщенням відсутні. Таким чином, в спірній квартирі з 1999 року зареєстрована та постійно мешкає позивач, яка на час приватизації не досягла на той час віку 14 років.

Не зважаючи на вищевикладене, при вирішенні питання про приватизацію квартири в довідці про склад сім'ї наймача за адресою АДРЕСА_2 було зазначено, що в квартирі зареєстрована лише ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно проживають у квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

При вирішенні зазначеного спору, пов'язаного з наявністю чи відсутністю у неповнолітньої ОСОБА_8 права на приватизацію спірного жилого приміщення в момент реалізації цього права відповідачем ОСОБА_3 та наявності у зв'язку з цим підстав для висновків про незаконність приватизації житла на останню, суд відповідно до вимог закону встановив, що неповнолітня ОСОБА_8 на час приватизації була членом сім'ї основного наймача квартири ОСОБА_3 та постійно проживали в спірній квартирі з матір'ю ОСОБА_5, спірне житло було її місцем постійного проживання.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що для приватизації квартири відповідач ОСОБА_3 повинна була отримати згоду всіх членів сім'ї включно з позивачкою, законним представником якої на момент приватизації була її мати - ОСОБА_5, однак матеріали справи свідчать про те, що на момент приватизації такої згоди чи то відмови від наданого їй права на приватизацію, не було: ОСОБА_5 як законний представник неповнолітньої своєї згоди на приватизацію спірної квартири не надавала, в органи приватизації не ходила, заяви ні про згоду, ні про відмову від приватизації не підписувала.

Враховуючи вищевикладене, є вірним висновок суду 1-ї інстанції про те, що при здійсненні приватизації спірної квартири були порушені вимоги законодавства України та права позивачки як неповнолітньої дитини щодо приватизації, оскільки була відсутня письмова згода всіх повнолітніх членів сім'ї на приватизацію квартири, порушено Положення про порядок передачі квартир (будинків) у приватну власність громадян, а тому свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 12.12.2000 року квартири АДРЕСА_2 (а.с.10), видане на підставі рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради № 311 від 23.11.2000 року ОСОБА_3 (а.с.8-9), - вірно визнано судом недійсним.

Згідно зі статтею 144 Конституції України, статтею 59 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" N 280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування визнаються незаконними в судовому порядку з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", у п. 2 якої зазначено, що зміст правочину не повинен суперечити положенням інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За таких обставин, оскільки суд першої інстанції прийшов до висновку про визнання недійсним свідоцтва на житло про право власності на житло № НОМЕР_1 від 12.12.2000 року квартири АДРЕСА_2, яке видане на підставі рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради № 311 від 23.11.2000 року, тому розпорядження органу приватизації про передачу відповідачу ОСОБА_3 у приватну власність квартири АДРЕСА_2 вірно визнано оскаржуваним судовим рішенням незаконним.

Таким чином, розглядаючи справу за апеляційною скаргою на оскаржуване рішення, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив фактичні обставини у справі, подані сторонами докази, вірно визначився з характером правовідносин. Судом першої інстанції виконані вимоги ст. 212 ЦПК України, судове рішення мотивовано, наведене в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовує, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду від 26.02.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: Т.М.Шемета

Судді: В.В. Сопрун

В.С.Марчук