У Х В А Л А

Іменем України

30 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Панька В.Ф.

суддів - Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі - Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 15 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовод до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Рішенням Тячівського районного суду від 15 лютого 2015 року вказаний позов задоволено: позбавлено батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Руське Поле, Тячівського району, відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач не погодився з вказаним рішенням, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В судовому засіданні апелянтка скаргу з наведених підстав підтримали.

Інші особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд розглянув справу у їх відсутності.

Заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сам факт здійснення періодичних платіжних переводів на утримання сина, за період з 05.03.2010 року по 31.06.2014 року, не підтверджує належне виконання батьком ОСОБА_2 своїх обов'язків по вихованню сина ОСОБА_4.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на твердженні апелянта про те, що він ніколи не відмовлявся від виховання сина, завжди цікавився ним в телефонному режимі, надавав кошти на його утримання тощо. Вважає, що може забезпечити своєму сину повноцінне життя, оскільки є ще досить молодого віку та має хорошу роботу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 05.08.2014 року, його батьками зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_6. Шлюб між батьками розірвано 20.08.2008 року.

Рішенням Тячівського районного суду від 27.09.2007 року відповідач ОСОБА_2 визнаний безвісно відсутнім з 01.06.2002 року. Вказане рішення скасовано рішенням Тячівського районного суду від 23.10.2014 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6, мама малолітнього ОСОБА_4, померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 31 липня 2014 року.

Відповідно до розпорядження голови Тячівської РДА №389 від 20.08.2014 року позивачку ОСОБА_3 призначено опікуном ОСОБА_4

Посилання апелянта на те, що він ніколи не відмовлявся від виховання сина, завжди цікавився ним в телефонному режимі, надавав кошти на його утримання тощо не приймаються до уваги, оскільки в матеріалах справи наявний висновок органу опіки та піклування Тяічвської РДА №32 від 09.02.2015 року, згідно якого ОСОБА_2 на протязі 12 років життям сина не цікавився, ніякої участі у його вихованні не приймав, хоча перешкод батькові у спілкуванні із сином ніхто не чинив.

Крім того, вищевказане підтверджується свідченнями ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які вказали що ОСОБА_2 участі у вихованні сина не приймає, ніколи до нього не приїжджав, на батьківські збори до школи не з'являвся.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сам факт здійснення періодичних платіжних переводів на утримання сина, за період з 05.03.2010 року по 31.06.2014 року, не підтверджує належне виконання батьком ОСОБА_2 своїх обов'язків по вихованню сина ОСОБА_4.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції та не ґрунтуються на вимогах закону.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 15 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :