Номер провадження 2/522/3460/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

«03» березня 2015 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Суворової О.В.

при секретарі - Бондаренко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи органу опіки та піклування Київського району м. Одеси про надання дозволу на тимчасовий виїзд з України та оформлення проїзного документу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи органу опіки та піклування Київського району м. Одеси, в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька - ОСОБА_2, в супроводі матері - ОСОБА_1 до досягнення дитиною 16річного віку та оформлення проїзного документу без згоди відповідача.

Представник позивачки в судове засідання не з'явився, просив розглянути справу за його відсутністю, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Представник органу опіки та піклування Київського району м. Одеси в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та винести рішення в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд у зв'язку з неявкою відповідача, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача та третьої особи, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи згідно ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. При цьому суд виходить із таких обставин.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2, не перебуваючу шлюбі, народили дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом встановлено, що відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає.

Більш того, відповідач чинить перешкоди позивачці у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Зокрема, не можливо отримати від відповідача у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої ОСОБА_3 за кордон для відпочинку та оздоровлення останньої.

Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, однак відповідач ігнорує прохання матері, тому це питання в добровільному порядку між ними не врегульовано.

Оскільки відповідач, зловживаючи своїми правами, відмовляється від надання згоди на виїзд неповнолітньої доньки на відпочинок за межі України, чим перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, тому з метою захисту прав дитини позивачка вимушена була звернутись до суду з позовною заявою про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Враховуючи положення ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 141, 155 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Враховуючи положення статті 3 Конвенції про права дитини, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 313 Цивільного Кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд з України лише за згодою батьків і в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Частиною 2 ст. 4 цього ж Закону передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до з п. 4-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків, здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу відповідно до рішення суду при відсутності згоди одного з батьків.

Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за межі України, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та надання дозволу на тимчасовий виїзд її неповнолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька - ОСОБА_2, в супроводі матері - ОСОБА_1 до досягнення нею 16річного віку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивачка довела, що отримання дозволу на виїзд дитини за межі України повністю узгоджується з її правами та на сьогодні не має жодних обставин, що обмежують згідно із діючим законодавством України право тимчасового виїзду неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи органу опіки та піклування Київського району м. Одеси про надання дозволу на тимчасовий виїзд з України та оформлення проїзного документу - задовольнити.

Надати дозвіл матері ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) без згоди батька ОСОБА_2 оформлення проїзного документу для виїзду ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька - ОСОБА_2, в супроводі матері - ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) до досягненню дитиною 16річного віку.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення з заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.В.Суворова

03.03.2015