Справа № 489/68/14-ц
Номер провадження 2/489/9/15
РІШЕННЯ

Іменем України

25 лютого 2015 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування державних актів, визнання права власності та виділення частки земельної ділянки в натурі, зобов'язання вчинити дії,

встановив

В січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4, яка за життя склала заповіт посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 1130 від 28.07.2009. Цим заповітом померла заповідала йому належну їй на праві власності ? частку житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в м. Миколаєві.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва було визнано житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в м. Миколаєві - спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Визначено, що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в праві спільної власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в м. Миколаєві є рівними та складають по ? частині, частки кожного. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/12 частину зазначеного житлового будинку в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/12 частину зазначеного житлового будинку в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину зазначеного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 оформив на своє ім'я у власність на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради за № 484 від 29.08.1997 в порядку приватизації земельну ділянку площею 510 кв. м. по АДРЕСА_1, на його ім'я було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії І-МК № 012651.

Зазначеним рішенням питання щодо визнання земельної ділянки об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначення часток в праві спільної сумісної власності подружжя та виділення у власності часток земельної ділянки за частками нерухомого майна співвласників не вирішувалось, а тому позивач звертається до суду з даним позовом.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати, що земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 є спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4, визнати, що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в праві спільної власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 є рівними та складають по ? частині, частка кожного, виділити у власність ОСОБА_1 1/3 частину зазначеної земельної ділянки, ОСОБА_3 - 1/12 частину; ОСОБА_2 залишити у власності 7/12 частин.

В судовому засіданні позивач та його представник зменшення позовних вимог та просили скасувати державні акти на право приватної власності на землю видані на ім'я ОСОБА_2, виділити у власність в натурі ОСОБА_1 1/3 частину зазначеної земельної ділянки, виділити у власність в натурі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 2/3 частки зазначеної земельної ділянки, зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 демонтувати за їх рахунок паркан, який розташований на земельній ділянці, що виділена ОСОБА_1, вирішити питання розподілу судових витрат. Підтримали позов, посилались на обставини викладені в уточненій позовній заяві, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, яка одночасно є представником ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала частково. Проти поділу земельної ділянки відповідно до єдиного варіанту додаткової експертизи не заперечувала, просила збільшити строк для знесення паркану та врахувати при розподілі судових витрат кошти витрачені на проведення геодезичної зйомки.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.09.1952.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_4

За час перебування у шлюбі, відповідно до рішення виконкому Миколаївської міської ради № 484 від 29.08.1997 земельна ділянка площею 510 кв. м. (кадастровий номер 0:04:075:0009) по АДРЕСА_1 була надана у власність ОСОБА_2 На ім'я ОСОБА_2 було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії І-МК № 012651 (а. с. 26).

Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 померла АДРЕСА_2 року, а/з № 1215 (а. с. 19).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2013 року визнано, що житловий будинок, з відповідними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в м. Миколаєві є спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Визнано, що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в праві спільної власності на житловий будинок, з відповідними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в м. Миколаєві є рівними та складають по - ? частині, частка кожного. Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину зазначеного житлового будинку в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/12 частину зазначеного житлового будинку в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину зазначеного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 10-11).

Таким чином, на теперішній час сторонам у справі на праві власності належить: ОСОБА_2 - 7/12 частин; ОСОБА_3 - 1/12; ОСОБА_1 - 1/3 частина житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в м. Миколаєві.

Позивач у своєму позові зазначає, що зазначеним рішенням питання щодо визнання земельної ділянки об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначення часток в праві спільної сумісної власності подружжя та виділення у власності часток земельної ділянки за частками нерухомого майна співвласників не вирішувалось.

За змістом ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок переходить право власності на земельну ділянку на якій розміщено відповідне нерухоме майно, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника.

Зі змісту ст. 125 ЗК України вбачається, що право власності на земельну ділянку виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

На підставі вимог ч. 1 і 2 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, коли право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою чи свідоцтвом про право на спадщину.

Частиною 1 статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частини, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Вказане підтверджено пунктом 10 «г» Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» , з внесеними до нього змінами відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 19.03.2010р. №2.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Оскільки судовим рішенням визнано право власності за сторонами на вказаний житловий будинок, то, відповідно до ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, до ОСОБА_1 переходить право власності на частину земельної ділянки в розмірі, що відповідає його частці в будинку, а саме 1/3, що складає 170 кв. м.

Суд вважає, що позовні вимоги про визнання недійсними державних актів на ім'я ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки у такому разі земельна ділянка повернеться у комунальну власність. Натомість ст. 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на житловий будинок припиняється право власності іншої особи. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач набув право власності на 1/3 частку земельної ділянки, натомість право власності ОСОБА_2 на вказану 1/3 земельної ділянки припиняється.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (ч. 1 ст. 364 ЦК України).

В судовому засіданні сторони погодилися на поділ відповідно до єдиного варіанту висновку № 125-105/1 додаткової судової земельно-технічної експертизи від 28.01.2015.

Таким чином, суд вважає за можливе здійснити поділ земельної ділянки в натурі шляхом визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/3 частку та за ОСОБА_2 на 2/3 частки виділивши частки в натурі відповідно до вказаного вище варіанту експертизи.

Щодо вимог про визнання та виділ земельної ділянки ОСОБА_3 суд зазначає, що позивач не наділений повноваженнями діяти в її інтересах. ОСОБА_3 може самостійно звернутись до суду з позовом про визнання права власності та виділ її частки в натурі, а може користуватися земельною ділянкою за домовленістю з ОСОБА_2 У випадку відчуження нею своєї частки будинку її право перейде до нового власника відповідно до ст. 120 ЗК України.

Враховуючи те, що сторонами досягнуто згоди щодо демонтажу паркану, який після поділу земельної ділянки в натурі розташований на земельній ділянці, що виділена ОСОБА_1, суд вважає, за необхідне вимоги задовольнити частково, встановивши термін знесення протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили, оскільки ОСОБА_2 є особою похилого віку, пенсіонером, а для демонтажу паркану необхідно грошові кошти.

Суд вважає, що понесені сторонами судові витрати мають бути поділені порівну, враховуючи і суми сплачені відповідачем для проведення геодезичної зйомки, оскільки вона була необхідна для проведення експертизи. Ухвалою про залишення позову без руху від 22.01.2014 було вказано позивачу про необхідність доплати 230,1 грн. судового збору. При цьому позивачем вже було сплачено 257,1 грн. Сума судового збору складає 487,2 грн., первісна експертиза 2000 грн. Додаткову експертизу сторони оплатили порівну. Витрати на проведення геодезичної зйомки склали 1500 грн. Тобто, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 493,6 грн. (487,2+2000-1500)/2).

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування державних актів, визнання права власності та виділення частки земельної ділянки в натурі, зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, 1959 р. н. право власності на 1/3 частку земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 у м. Миколаєві та виділити йому цю частку в натурі розміром 170 кв. м. відповідно до єдиного варіанту висновку № 125-105/1 додаткової судової земельно-технічної експертизи від 28.01.2015.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частки земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 у м. Миколаєві та виділити йому цю частку в натурі розміром 340 кв. м. відповідно до єдиного варіанту висновку № 125-105/1 додаткової судової земельно-технічної експертизи від 28.01.2015.

Зобов'язати ОСОБА_2 демонтувати за його рахунок протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили паркан, який розташований на земельній ділянці, що виділена ОСОБА_1.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 493,6 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв