10.03.2015 Єдиний унікальний номер 205/8536/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Залімської Н.В.,

при секретарі Олексієнко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради, Комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 34 про визнання права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі 10 жовтня 2014 року звернулися до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому зазначили, що квартира АДРЕСА_1 була надана для заселення ОСОБА_7, який є батьком ОСОБА_2. Ордер на вселення в квартиру виданий 21.04.1956 року профспілковим комітетом Дніпропетровського трубного заводу ім. Леніна. Відповідно до ордеру ОСОБА_7 надана в користування частина квартири АДРЕСА_1, житловою площею 32 кв.м. Житлова кімната площею 14,4 кв.м. була в користуванні іншого наймача. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер. Після його смерті наймачем спірної квартири стала дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_1, яка зареєстрована та проживає в квартирі з 25 жовтня 1983 року. Після звільнення житлової кімнати площею 14,4 кв.м. ОСОБА_1 як наймач квартири звернулася до адміністрації Дніпропетровського трубного заводу, який був балансоутримувачем житлового будинку, з заявою про приєднання житлової кімнати та об'єднання особових рахунків. В червні 2014 року родина вирішила приватизувати квартиру, але з'ясувалося, що рішення житлового комітету «Дніпропетровського трубного заводу» про приєднання житлової кімнати площею 14,4 кв.м. втрачено при передачі житлового будинку на баланс КЖЕП 34. Просили визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_8 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 право користування житловою площею квартири АДРЕСА_1 в цілому.

Від позивачів надійшли письмові заяви з проханням слухати справу у їх відсутність, позовну заяву підтримали та просили задовольнити.

Від представника Дніпропетровської міської ради надійшла письмова заява згідно якої позовну заяву не визнали та заперечували проти її задоволення та просили відкласти розгляд справи на іншу дату через зайнятість представника в іншому судовому засіданні. Однак, суд відмовляє в задоволенні клопотання про відкладення судового розгляду, оскільки належних доказів не подано, та враховуючи строки розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника належним чином повідомленого про день і час проведення слухання справи.

Представник Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради в судове засідання не з`явився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином.

Від представника Комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 34 надійшла письмова заява з проханням слухати справу у відсутність їх представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню по наступним підставам.

У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що підставою звернення позивачів до суду стали захист їх невизнаних особистих майнових прав, пов'язаних із користуванням квартирою АДРЕСА_1

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_7 видано ордер на право зайняття житлової площі 32 м2 у квартирі АДРЕСА_1 м. Дніпропетровську профспілковим комітетом Дніпропетровського трубного заводу ім. Леніна (а.с.7а). Належно посвідчених документів щодо зміни адреси на квартиру АДРЕСА_1 суду не надано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер (а.с.5).

Згідно рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1435 від 20.05.2004 року на баланс КЖЕП № 34 м. Дніпропетровська передано житловий будинок АДРЕСА_1 м. Дніпропетровську (а.с.69-73).

Встановлено, що в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано місце проживання: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6. На ім'я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок (а.с12,.45-46).

Позивачі стверджують, що вселися та проживають в спірній квартирі як члени сім'ї померлого наймача квартири, позивачі відкрито й безперервно користувалися житловим приміщенням, несли відповідні витрати по утриманню квартири, у зв'язку з чим, просять визнати за ними право користування вищезазначеною квартирою.

Проте, з вказаними доводами позивачів погодитися не можна.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 64 ЖК України встановлено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ч. 1 ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

На підставі ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

У Правових позиціях щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право) Верховного Суду України від 26.05.2001 року, викладених у п. 13, зазначено, що оскільки за змістом статей 64, 65 ЖК України наймач і члени сім'ї, що проживають разом з ним, набувають права користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, особа, яка вселилась до наймача як член сім'ї, не набуває права користування займаним ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду або якщо є інші докази того, що вона при цьому не змінювала свого постійного місця проживання.

Позивачами в якості доказів проживання у спірній квартирі надані копії паспортів з відміткою місця реєстрації.

У відповідності зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у праві. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачами в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту постійного проживання з померлим наймачем як членом однієї сім'ї тривалий час, не доведені обставини, що позивачі несли усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Крім того, позивачами не надано письмових доказів, що квартира АДРЕСА_1 в цілому була надана у користування померлому.

Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 незаконні, недоведені, необґрунтовані та безпідставні, а тому задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15-16 ЦК України, ст. ст. 64-65, 106 ЖК України, ст. ст. 10-11, 59-60, 88, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради, Комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 34 про визнання права користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Н.В. Залімська