Справа № 380/1208/15-ц Головуючий у І інстанції Лісовенко П. І.
Провадження № 22-ц/780/6185/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 03.12.2015
УХВАЛА

Іменем України

03 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Вербової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 16 вересня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 23 квітня 2010 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого він відкрив відповідачеві кредитну лінію зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Вказує, що відповідач ОСОБА_2 своїх зобовязань по поверненню коштів та сплати відсотків за кредитним договором не виконує, через що він змушений звернутися до суду із вимогою про стягнення з відповідача боргу у розмірі 3869 грн. 64 коп.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 16 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ПАТ «КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банком було пропущено встановлений трирічний строк позовної давності для звернення з вимогою до відповідача про стягнення з нього кредитних коштів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 квітня 2010 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» (надалі банк) та ОСОБА_2 було укладено договір, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_2 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, в обмін на зобовязання відповідача повернути кредит у відповідності до умов договору.

Вказаний договір був укладений шляхом отримання банком підписаної та заповненої відповідачем заяви від 23 квітня 2010 року, відповідно до якої відповідач погоджується з умовами та правилами надання банківських послуг. На виконання договору Банком ОСОБА_2 було видано 25 квітня 2010 року кредитну картку (а. с. 8).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки тощо).

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено щодо наявності заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором. Разом з тим, як зазначалося вище, місцевий суд відмовив у задоволенні позову банку через пропуск ним встановленого трирічного строку позовної давності (а. с. 69-70).

Крім того, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, також вбачається, що останній платіж у погашення кредитного боргу відповідачем здійснювався 28 липня 2012 року у розмірі 220 грн. (а. с. 5- зворот). Надалі, протягом трьох років, до 30 червня 2015 року ОСОБА_2 подальшого погашення боргу не здійснювалося (а. с. 6-зворот).

Разом з тим, при поданні апеляційної скарги, в обґрунтування доводів апеляційної скарги щодо здійснення відповідачем чергового платежу за кредитом, представником банку були долучені виписки з банківського рахунку ОСОБА_2 з посиланням на те, що відповідач здійснив останнє погашення боргу по кредиту 01 липня 2015 року (а. с. 74, 82, 85), проте це автоматичне зняття цих коштів жодним чином не доводять факту погашення відповідачем боргу по кредиту саме в цей день.

Крім того, цей письмовий доказ був поданий апелянтом з порушенням вимог ст. 131 ЦПК України, а тому не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову, оскільки черговий платіж по погашенню кредитної заборгованості здійснювався відповідачем у липні 2012 року, однак банк звернувся до суду із позовом лише у серпні 2015 року, тобто з пропущенням трирічного строку позовної давності, а посилання апелянта на переривання строку позовної давності через чергову сплату по кредиту ОСОБА_2 у липні 2015 року колегія суддів знаходить необґрунтованими з підстав, викладених вище.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, а тому і не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 16 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: