Сколівський районний суд Львівської області
РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 453/1840/14-ц

№ провадження 2/453/120/15

24.02.2015 року м. Сколе

Сколівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Брони А.Л.,

при секретарі Павкевич Н.Я.,

з участю представника позивачів ОСОБА_1,

представника відповідачки ОСОБА_2,

представника третьої особи Коциби Р.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6 до ОСОБА_7, з участю третьої особи служби у справах дітей Сколівської РДА про усунення перешкод у користуванні житловим будинком,

встановив:

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком. У обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що проживають у житловому будинку по АДРЕСА_1, в якому також проживав батько ОСОБА_4 - ОСОБА_5 Зазначив, що власником вказаного будинку є відповідачка, котра чинить їм перешкоди у користуванні таким і тим самим порушує їх право на житло, за захистом якого вони змушені звернутися до суду з даним позовом, в якому просять відповідачку зобов`язати не чинити їм перешкоди у користуванні спірним будинком шляхом визнання за ними права користування та проведення реєстрації за вказаною адресою.

У судовому засіданні представник позивачів - адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідачки ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_2 подав до суду заперечення, в якому зазначив, що спірний житловий будинок належить на праві власності ОСОБА_7, яка має право на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Зазначив, що факт проживання позивачів у житловому будинку по АДРЕСА_1 не є підставою для виникнення права власності чи права користування майном. Крім того, вказав, що позивачі не є членами сім`ї відповідачки, відтак посилання у позовній заяві на норми ст. 405 ЦК України вважає безпідставними, як і заявлені позивачами позовні вимоги, у задоволенні яких, на його думку, слід відмовити.

У судовому засіданні представник відповідачки проти позову заперечив з вищенаведених підстав, просив у задоволенні такого відмовити у повному обсязі.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Сколівської РДА у судовому засіданні при вирішенні спору посилався на розсуд суду, просив суд ухвалити рішення з урахуванням інтересів малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заслухавши пояснення представника позивачів, представника відповідачки, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та не оспорюється позивачами та їх представником, що власником житлового будинку по АДРЕСА_1 є відповідачка ОСОБА_7, що підтверджується копіями витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України із змінами та доповненнями, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

З огляду на вказане, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, а тому виникнення права членів сім'ї власника житла на користування ним та обсяг цього права залежить від виникнення у власника житла права власності на нього. Таким чином, припинення права власності особи на житло припиняє право членів сім'ї на користування цим житлом, а права членів сім'ї власника будинку (квартири) на об'єкт власності є похідним від права самого власника.

Частина 4 ст. 156 ЖК України із змінами та доповненнями передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, однак при цьому є важлива умова, а саме - збереження права власності на житло цього власника, тобто незмінність власника майна.

Отже, користувач повинен бути членом сім`ї власника та проживати разом з ним. Статтею 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки.

Судом встановлено, що позивачі, з урахуванням вищенаведених вимог законодавства, не є членами сім`ї відповідачки, відтак не мають права користування спірним житловим будинком.

Суд не бере до уваги твердження позивачів та їх представника про незаконність набуття відповідачкою права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, оскільки таке спростовується матеріалами справи, зокрема: договором дарування від 13.11.2006 року, який не оскаржувався та не був визнаний недійсним у судовому порядку і на підставі якого за відповідачкою було визнано право власності на 7/8 даного будинку; копією судового рішення від 26.05.2011 року, яке набрало законної сили, та яким було припинено право ОСОБА_5 - батька позивача ОСОБА_4 на 1/8 частку спірного будинку.

Суд також не бере до уваги посилання позивачів та їх представника на довідку Сколівської міської ради від 07.07.2014 року, як на доказ постійного проживання позивачів у житловому будинку по АДРЕСА_1, оскільки така свідчить лише про те, що позивач ОСОБА_4 проживає за вказаною адресою без реєстрації. Крім того, факт постійного проживання встановлюється судовим рішенням, а таке в матеріалах справи відсутнє, більш того, як встановлено у судовому засіданні, заява ОСОБА_4 до Сколівського районного суду Львівської області про встановлення факту постійного проживання у спірному будинку була залишена без розгляду ухвалою суду, яка ОСОБА_4 не оскаржувалась та набрала законної сили.

У відповідності до ст. 391 ЦК України позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, може пред`явити власник цього майна, а тому суд прийшов до висновку про те, що позивачі не є особами, яким належить право звернення до суду з даним позовом, у задоволенні якого слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, ст. 319, 391 ЦК України суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6 до ОСОБА_7, з участю третьої особи служби у справах дітей Сколівської РДА про усунення перешкод у користуванні житловим будинком - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя