У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування майнової та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 3 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що постановою Березівського районного суду Одеської області від 31 березня 2010 року її визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 173, 185 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 15 діб за скоєння хуліганських дій 26 лютого 2010 року в приміщенні прокуратури району і непокору працівникам міліції. Зазначену постанову вона оскаржувала, однак ухвалою апеляційного суду Одеської області від 9 червня 2010 року у задоволенні апеляційної скарги їй було відмовлено, а постанову суду першої інстанції залишено без зміни. Вважала, що її незаконно притягнули до адміністративної відповідальності, у зв'язку з чим вона неодноразово зверталася зі скаргами до прокуратури Одеської області. Крім того, вона звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із скаргою на дії та бездіяльність посадових осіб прокуратури Одеської області при розгляді її заяв від 13 жовтня 2010 року, від 25 жовтня 2010 року, від 10 листопада 2010 року та від 26 листопада 2010 року, яка була задоволена постановою від 29 травня 2013 року та залишена без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 липня 2013 року.

Також ОСОБА_4 зазначала, що понесла майнові витрати при зверненні до прокуратури Одеської області, Приморського районного суду м. Одеси, до апеляційного суду Одеської області, а саме вона понесла витрати на придбання канцелярських товарів, ксерокопіювання документів та інших витрат, разом з тим кошти, які вона витрачала на поїздки до суду та до прокуратури, вона могла витратити на утримання її дочки, яка навчається та знаходиться на її утриманні.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд стягнути на її користь з Державного бюджету України 279 грн 71 коп. на відшкодування майнової шкоди та 50 тис. грн на відшкодування моральної шкоди шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто на її користь з Державного бюджету України 139 грн 70 коп. на відшкодування майнової шкоди шляхом списання цієї суми органами Державної казначейської служби України з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України на відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб. У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 3 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовлено. У решті - рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову й розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду в частині задоволення позову, відмовляючи у відшкодуванні майнової шкоди та погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що постанова суду про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є чинною та не скасована, тому підстав для стягнення на її користь заявлених нею витрат немає, а факт завдання їй моральної шкоди вона не довела.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2014 року в нескасованій частині та рішення апеляційного суду Одеської області від 3 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
Б.І. Гулько С.Ф. Хопта