УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання зобов'язання припиненим, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_8 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 10 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів в розмірі 12 837 152 грн, які складаються з основного боргу в розмірі 1 600 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату виникнення боргу (17 грудня 2013 року) еквівалентно 12 788 800 грн, а також 3% річних в розмірі 48 352 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі договору про відступлення права вимоги від 18 листопада 2013 року, укладеного між ним та ОСОБА_7 набув право вимоги до боржника (ОСОБА_5) грошових коштів в розмірі 1 600 000 доларів США, отриманих останнім за розпискою, виданої 21 вересня 2010 року на ім'я ОСОБА_7 Неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо повернення отриманих грошових коштів зумовило звернення позивача до суду з даним позовом. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача борг за неповерненою позикою в сумі 1 600 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 20 718 478,40 грн, проценти за користування позикою в сумі 396 854,80 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 5 138 892,25 грн та 3% річних від простроченої суми позики та процентів за користування позикою 46 755,79 грн.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 10 грудня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики в сумі 25 896 735,95 грн та судовий збір в розмірі 3 654 грн. В решті позовних вимог відмовлено. В задоволені зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_8 просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 21 вересня 2010 року отримав у борг від ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 1 600 000 доларів США, які зобов'язався повернути, про що склав розписку (а.с.9).

18 листопада 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого, позивач за первісним позовом набув право вимоги до відповідача ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, отриманих останнім у позику 21 вересня 2010 року у розмірі боргу 1 600 000 доларів США. (а.с. 10-14)

27 листопада 2013 року позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні і вимогу щодо повернення грошових коштів (а.с. 15-16), яке відповідач ОСОБА_5 отримав 17 грудня 2013 року, про що свідчить повідомлення про вручення йому відповідного рекомендованого листа. (а.с. 17)

Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина 1 статті 1048).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи та у відповідності до наданих сторонами доказів в їх сукупності, дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача за первісним позовом грошових коштів в рахунок погашення боргу, процентів та 3% річних за їх користування, зокрема, що позивачем правомірно набуто право вимоги грошових коштів до відповідача, отриманих 21 вересня 2010 року за договором позики. Наявність між сторонами за первісним позовом правовідносин, що виникли за договором позики та зобов'язання відповідача за первісним позовом повернути отримані грошові кошти, підтверджує факт знаходження оригіналу спірної розписки від 21 вересня 2010 року у позивача за первісним позовом.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання зобов'язання за договором позики від 21 вересня 2010 року припиненим, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано належних доказів повернення ним грошових коштів у розмірі 1 600 000 доларів США саме ОСОБА_7, на ім'я якої було видано розписку, та саме за цим договором.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 10 грудня 2014 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук