____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/725/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2015 року Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Васильків О.В.

при секретарі - Дідур Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, відшкодування збитків та моральної шкоди, суд, -

ВСТАНОВИВ:

14.11.2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача, та 23.02.2015 року надав заяву про збільшення позовних вимог, а саме просить визнати недійсним договір про надання послуг від 02.06.2014 року між ОСОБА_1 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2; зобов'язати ОСОБА_2 сплатити збитки у розмірі 61 000,00 грн.; зобов'язати ОСОБА_2 виплатити моральну шкоду у сумі 2 000,00 грн. При цьому позивач посилається на те, що 02.06.2014 року між сторонами було укладено договір про надання послуг, а саме з придбання у власність двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1. Позивач зазначає, що ОСОБА_2 не мала права укладати такий вид договору, оскільки це не відповідає її виду діяльності. Вказаний договір відбувся під тиском та шляхом маніпуляцій зі сторони відповідача, внаслідок поганого самопочуття позивач підписав спірний договір. Крім того, позивач зазнав душевних страждань. У зв'язку із чим, позивач змушений звернутися до суду із позовом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та просить його задовольнити. При цьому пояснив, що договір від 02.06.2014 року був укладений під тиском, внаслідок обману та наявна помилка щодо обставин, які мають істотне значення, тому простить суд визнати договір недійсним.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав надані письмові заперечення на позов. При цьому пояснив, що вважає позво необґрунтованим, недоведеним та надуманим. Оскільки, надана позивачем довідка із поліклініки № 20 не є доказом того, що позивач не усвідомлював своїх дій. Всі вказані позивачем обставини не підтвердженні жодними доказами. Посилання позивача, що відповідач не мала права укладати такий вид договору спростовується, так як відповідач може займатися згідно КВЕД 68.31 діяльністю «агентства нерухомості», що дає їй право на укладання зазначених угод. Крім того, договір від 02.06.214 року був виконаний відповідачем у повному обсязі, що підтверджується наданим актом виконання послуг за договором.

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 02.06.2014 року між ОСОБА_1 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір про надання послуг, а саме щодо надання послуг з придбання у власність ОСОБА_1 двокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 5/.

Відповідно до акту виконання послуг по договору з надання послуг від 02.06.2014 року, складеного ОСОБА_2 та ОСОБА_1, ОСОБА_2 свої зобов'язання по договору про надання послуг від 02.06.2014 року виконала у повному обсязі та належним чином /а.с. 35/.

Судом також досліджено копію розписки продавця квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 про отримання від ОСОБА_1 авансу у розмірі 12 000,00 грн. із строком розрахунку до 02.07.2014 року. Вказані кошти ОСОБА_4 витрачено на виготовлення пакету документів для продажу квартири, оплати комунальних послуг. Продавець вказав, що відносини із ОСОБА_1 вирішуватиме самостійно, а претензій до ОСОБА_2 немає /а.с. 36/.

В матеріалах справи наявна відповідь Фірми «Капітал» у формі ТОВ на заяву ОСОБА_1 вх. № 11 від 090.9.2014 року, якою повідомлено, що договір 02.06.2014 року було укладено ФОП ОСОБА_2 А фірма «Капітал» ніяких договорів з ОСОБА_1 не укладала, не брала на себе зобов'язань, і не отримувала коштів /а.с. 10/.

Проаналізувавши досліджені письмові докази надані сторонами, в тому числі Договір від 02.06.2014 року та Акт про виконання послуг вказаного договору, який був підписаний ОСОБА_1 без зауважень та застережень, суд приходить до висновку про безпідставність вимог про недійсність вказаного Договору.

Як на підставу своїх вимог ОСОБА_1 у позові посилається на ст.ст. 203, 229, 230 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Положеннями ст. 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Таким чином, судом встановлена відсутність доказів на підтвердження укладання договору від 02.06.2014 року особою, яка вчинила правочин, помиляючись щодо обставин, які мають істотне значення, а також, що одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин. Надані позивачем медичні довідки суд вважає такими, що не підтверджують факт того, що ОСОБА_1 не усвідомлював своїх дій в момент укладання договору 02.06.2014 року. Вказані обставини на думку позивача підтверджуються наданими письмовими доказами, а саме: випискою з медичної картки ОСОБА_1 /а.с. 6/, довідкою Одеської МКЛ № 9 від 14.03.2014 року /а.с. 7/, рецептом на ліки /а.с. 8/, довідкою до акта огляду МСЕК № 092609 серія 2-18 ОВ /а.с. 9/. Однак, вказані письмові докази є неналежними доказами на підтвердження тих обставин на які посилається позивач.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що відповідач не мала права укладати такий вид договору, так як це не відповідає її виду діяльності. Оскільки, вказані доводи спростовуються Витягом з ДП «Інформаційно-ресурсного центру», що доступною інформацією для користувачів послуг.

Відповідно до роз'яснень п. 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440(1) ЦК та іншим законодавством, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, що підпадають під дію Закону від 12 травня 1991 р. "Про захист прав споживачів" чи інших законів, якими врегульовано такі зобов'язання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Правовідносини, що виникли між сторонами в справі, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн. не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені.

Керуючись ст. 10, 11, 30, 57-64, 212-215, 217, 218, 294 ЦПК України, ст. 23, 203, 229-230 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, відшкодування збитків та моральної шкоди, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Васильків О. В.