Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/1082/15-ц Головуючий у 1-й інст. Баренко С. Г.
Категорія 47 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Шевчук А.М.,

суддів: Заполовського В.Й., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання: Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними та скасування державних актів на право приватної власності на земельну ділянку, виданих позивачу та відповідачу, визнання права власності на земельні ділянки за сторонами, третя особа Управління Держземагенства у Житомирському районні

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21 вересня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 Просив: визнати недійсним державний акт серії ЯМ №560325, виданий на його імя, на право власності на земельну ділянку площею 0,05 га, що розташована на території Іванівської сільської ради, з кадастровим номером земельної ділянки :06:000:1338 та скасувати державну реєстрацію цього державного акта; визнати недійсним державний акт, виданий на імя ОСОБА_2, на право власності на земельну ділянку площею 0,05 га, що розташована на території Іванівської сільської ради, з кадастровим номером земельної ділянки :06:000:1339 та скасувати державну реєстрацію цього державного акта; визнати за ним право власності на земельну ділянку, що під кадастровим номером :06:000:1339, а за відповідачем визнати право власності на земельну ділянку, що під кадастровим номером :06:000:1338. В обґрунтування позову посилався на те, що вони з відповідачем спільно придбали земельну ділянку площею 1000 кв. м., розташовану на території Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області. Погодили порядок користування даною земельною ділянкою. Однак, при виготовлені технічної документації із землеустрою та видачі державних актів на право власності на земельні ділянки площами по 0,05 га кожному було допущено помилку, внаслідок якої відповідачу видано державний акт на земельну ділянку, якою фактично користується він. Окрім того, на своїй земельній ділянці він за власні кошти побудував житловий будинок, а з причин плутанини, цей будинок розташований на земельній ділянці відповідача.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 21 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, посилається на те, що судом неправильно зроблено висновок щодо правомірності видачі державних актів на право власності на земельні ділянки. Невірним вважає висновок суду щодо відсутності підстав для визнання державного акту відповідача недійсним. Факт будівництва житлового будинку на земельній ділянці відповідача є підставою для визнання державного акту останньої недійсним. Судом не надано оцінки факту помилки, допущеної при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10 вересня 2010 року ОСОБА_3 передав у власність (продав), а ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в рівних частках кожен, прийняли у власність (купили) земельну ділянку площею 1 000 кв.м. для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, за 7 900 грн., які покупці, в рівних частках кожен, сплатили продавцю до підписання цього договору (а.с.7-9).

Ця земельна ділянка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №938886, виданого 04 серпня 2009 року Управлінням Держкомзему у Житомирському районі на підставі розпорядження голови Житомирської райдержадміністрації від 24 вересня 2008 року за №1006, та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за №25. Кадастровий номер земельної ділянки був :06:000:1040.

Право власності на земельну ділянку площею 0,10 га виникло у сторін 10 вересня 2010 року, тобто з моменту державної реєстрації права власності.

На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_1 02 березня 2011 року був виданий державний акт серії ЯЛ №566317 на право власності на земельну ділянку площею 0,05га для ведення особистого селянського господарства, якій присвоєно кадастровий номер :06:000:1338, а ОСОБА_2 30 березня 2011 року був виданий державний акт серії ЯЛ №566318 на право власності на земельну ділянку площею 0,05га для ведення особистого селянського господарства, якій присвоєно кадастровий номер :06:000:1339 (а.с.10,76). Обидва державних акта зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів.

Таким чином, купивши у 2010 році земельну ділянку загальним масивом, сторони у 2011 році поділили її в натурі, отримавши два держаних акта на право власності на дві земельні ділянки, з присвоєнням кожній земельній ділянці окремого кадастрового номеру.

На кадастрових планах обох земельних ділянок були визначені суміжні землекористувачі, а відтак, місце розташування кожної земельної ділянки відносно одна до одної.

З огляду на викладене, з 2011 року сторонам було достовірно відомо місце розташування земельної ділянки кожного.

У 2012 році сторони одержали нові державні акти на право власності на ці ж земельні ділянки, з тими ж кадастровими номерами та з тотожними кадастровими планами (а.с.11,100 ). Тобто, місце розташування земельних ділянок у 2012 році, порівняно з 2011 роком, не змінилося.

Однак, на своїй земельній ділянці з кадастровим номером :06:000:1338, без зміни її цільового призначення, позивач побудував камяний фундамент під житловий будинок, а в 2013 році на земельній ділянці з кадастровим номером :06:000:1339, яка належить на праві власності відповідачу та має цільове призначення ведення особистого селянського господарства, він побудував житловий будинок.

Так, повідомлення про початок виконання будівельних робіт по будівництву житлового будинку позивач подав до інспекції ДАБК у Житомирській області 07 серпня 2013 року, а декларацію про готовність обєкта по експлуатації 01 листопада 2013 року.

Таким чином, позивач здійснював будівництво після поділу в натурі земельної ділянки площею 0,10 га та визначення місцезнаходження, належної йому на праві власності земельної ділянки площею 0,05 га (з кадастровим номером :06:000:1338), та належної на праві власності відповідачу земельної ділянки площею 0,05га (з кадастровим номером :06:000:1339).

За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання державних актів на право власності на обидві земельні ділянки недійсними та визнання за позивачем права власності на земельну ділянку відповідача та навпаки.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст.ст.131,125,126 ЗК України, ч.1 ст.328 ЦК України, Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та догорів оренди землі, яка була затверджена наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43, що була чинною на час складання державних актів, суд першої інстанції, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно виходив з того, що вирішення питання правомірності державних актів залежить від законності договору купівлі-продажу від 10 вересня 2010 року, який не оскаржено, на момент поділу земельної ділянки будь-яких споруд на ній не було, факт самовільного будівництва житлового будинку на земельній ділянці відповідача не є підставою для визнання її державного акту недійсним, цільове призначення спірних земельних ділянок не передбачає будівництва житлового будинку, рішення про присвоєння юридичних адрес спірним земельним ділянкам не приймалося, а тому обґрунтовано дійшов висновку, що твердження позивача про те, що під час виготовлення державних актів були переплутані земельні ділянки не знайшло свого документального підтвердження в суді, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним та додаткового правового обґрунтування не потребують, оскільки у листі ДП «Житомирський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 03 грудня 2013 року №535 не зазнається, у чому саме полягає помилка при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку позивача.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки їм відповідають, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду, згідно ст.308 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду залишає без змін.

Рішення законне та обґрунтоване. Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: