У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

суддів:Яреми А.Г., Лященко Н.П.,Романюка Я.М., -
розглянувши заяви ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визначення розміру часток спадкоємців у спадковому майні,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просила визначити розмір часток спадкоємців у спадковому майні, після смерті її батьків.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 09 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вказані рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду відмовлено.

У заявах ОСОБА_4 від 8 та від 15 квітня 2015 року про перегляд судового рішення порушується питання про скасування ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року й передачу справи на новий розгляд до суду касаційної інстанції з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 16 ЦК України;

неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 16 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяв про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на:

ухвалу Верховного Суду України від 1 квітня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину, визнання права власності на спадкове майно за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2008 року та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 23 лютого 2009 року;

постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 12 червня 2013 року у справі за позовом до публічного акціонерного товариства енергопостачальної компанії "Чернігівобленерго", публічного акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго", комунального підприємства "Чернігівводоканал" Чернігівської міської ради, комунального підприємства "ЖЕК-13" Чернігівської міської ради, комунального підприємства "ЖЕК-10" Чернігівської міської ради про здійснення перерахунку оплати за комунальні послуги;

ухвалу судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2015 року у справі про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаними заявами відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У заявах ОСОБА_4 стверджує, що відповідно до ухвали Верховного Суду України від 1 квітня 2009 року, наданої як приклад, за нею визнано право на частину спадкового майна, однак ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року, яка є предметом перегляду, її позбавлено частки у спадковому майні.

Постановляючи ухвалу від 1 квітня 2009 року Верховний Суд України, як суд касаційної інстанції, погодився з висновками Апеляційного суду Житомирської області (рішення від 23 лютого 2009 року), яким позов ОСОБА_4 задоволено частково, визнано, зокрема, за останньою право власності на відповідні частини будинку в порядку спадкування. Ухвалюючи рішення, апеляційний суд установив право ОСОБА_4 на спадкове майно після смерті батьків.

В ухвалі від 11 березня 2015 року, що є предметом перегляду, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову, які виходили із того, що спосіб захисту порушених прав позивача не відповідає вимогам статті 16 ЦК України; питання щодо її права на частку у спадковому майні вже було предметом розгляду у судах, за результатами чого ухвалені відповідні судові рішення, що набрали законної сили, і підстав для визначення іншої частки позивачки у спадковому майні немає; позивачкою не доведено наявність спору.

Порівняння змісту ухвали Верховного Суду України від 1 квітня 2009 року, наданої як приклад, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року, яка є предметом перегляду, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

За положеннями пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Ухвала суду касаційної інстанції від 11 березня 2015 року, яка є предметом перегляду, постановлена відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України про відмову у відкритті касаційного провадження. Проте така ухвала не може бути предметом перегляду з підстав, передбачений пунктом 2 частини 1 статті 355 ЦПК України, оскільки вона не відноситься до судових рішень, перегляд яких передбачений пунктом 2 частини 1 статті 355 ЦПК України

Ураховуючи наведене, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, встановлена пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, також відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 12 червня 2013 року задоволено заяву про перегляд ухвали суду касаційної інстанції, виходячи з того, що обраний позивачами спосіб захисту своїх прав, а саме їх права на 50-відсоткову знижку плати за займане ними та членами їхніх сімей житло та комунальні послуги, не суперечить положенням статті 16 ЦК України. Неправильне тлумачення касаційним судом статті 16 ЦК України суперечить зазначеним положенням і призвело до неправомірної відмови позивачам у реалізації їхнього права на судовий захист.

Натомість в ухвалі від 11 березня 2015 року, що є предметом перегляду, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову, які виходили із того, що спосіб захисту порушених прав позивача не відповідає вимогам статті 16 ЦК України; питання щодо її права на частку у спадковому майні вже було предметом розгляду у судах, за результатами чого ухвалені відповідні судові рішення, що набрали законної сили, і підстав для визначення іншої частки позивачки у спадковому майні немає; позивачкою не доведено наявність спору.

Таким чином, порівняння змісту постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 12 червня 2013 року зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема статті 16 ЦК України.

Крім того, заявниця стверджує, що ухвала судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2015 року не відповідає висновкам, викладеним в оскаржуваній ухвалі суду касаційної інстанції від 11 березня 2015 року.

Зазначеною ухвалою судді суду касаційної інстанції від 23 березня 2015 року на підставі статті 328 ЦПК України відкрито касаційне провадження.

Постановлена суддею ухвала про відкриття касаційного провадження не означає остаточного вирішення спору у справі й застосування норм матеріального чи процесуального права для вирішення спору, тому відповідна ухвала не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального чи процесуального права і на неї не може здійснюватися посилання як на підтвердження цих підстав.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визначення розміру часток спадкоємців у спадковому майні за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Н.П. Лященко Я.М. Романюк