АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/404/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Варневич Л.Б.
Провадження № 22-ц/789/248/15 Доповідач - Фащевська Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Гурзель І. В., Ходоровський М. В.,

З участю секретаря - Панькевич Т.І.

Сторін: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, представника ПАТ КБ "Приватбанк" Гнатишака О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ "Приватбанк" на рішення Кременецького районного суду від 11 грудня 2014 року по справі за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, де зацікавлена особа служба у справах дітей Кременецької районної державної адміністрації про виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення з квартири за № 4 по вул.Миру,1 в с.Іква Кременецького району Тернопільської області.

Позивач вказав, що рішенням Кременецького районного суду від 27.12.2011 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №ТЕК0GK від 12 березня 2008 року в розмірі 34 045, 43 дол. США звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 55,90 кв.м., житловою 31,10 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1.

Враховуючи наведене, позивач просив виселити ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з вищезазначеної квартири.

Рішенням Кременецького районного суду від 11 грудня 2014 року у задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про виселення відмовлено.

Представник ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся в суд з апеляційною скаргою на вищезазначене рішення суду, в якій просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що дане рішення є незаконним та необгрунтованим через недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, як на підставу відмови у задоволені позову послався на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземні валюті» від 03 червня 2014 року, який набрав чинності з дня його опублікування 07 червня 2014 року та виходив із того, що квартира є єдиним місцем проживання відповідачів, іншого житла вони не мають, тому правові підстави для виселення останніх відсутні.

При цьому суд не звернув уваги, що вищезазначений Закон на спірні правовідносини не поширюється, оскільки питання про звернення стягнення на предмет іпотеки було вирішено шляхом ухвалення рішення Кременецьким районним судом від 27.12.2011 року про звернення стягнення, до набрання чинності зазначеним Законом.

Враховуючи наведене, рішення суду слід скасувати з ухваленням нового рішення на підставі ст. 309 ЦПК України.

Судом встановлено, що 12 березня 2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №ТЕК0GK , згідно якого банк надав ОСОБА_4 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 26345 дол. США строком до 12.03.2013 року.

В якості забезпечення виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених договором, позивач та відповідач ОСОБА_4 уклали договір іпотеки від 12.03.2008 року, згідно умов якого відповідач передав в іпотеку кредитне нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 55,90 кв.м., житловою 31,10 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Кременецького районного суду від 27 грудня 2011 року позов ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_4 про звернення стягнення задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №ТЕК0GK від 12 березня 2008 року в розмірі 34 045, 43 дол. США звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 55,90 кв.м., житловою 31,10 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1.

Дане рішення суду набрало законної сили, а тому відповідно до ст.14 ЦПК України є обов'язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язання забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержагеля.

Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу.

Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Встановлено, що ОСОБА_4 є власником квартири за адресою АДРЕСА_1, що стверджується інформацією державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 08.12.2014 року та довідкою Кременецького районного комунального бюро технічної інвентаризації №466 від 2.07.2014 року.

Згідно довідки ДМСУ в Тернопільській області від 22.02.2014 року ОСОБА_4 зареєстрована в АДРЕСА_2 від 16.06.1998 року.

Відповідно до акту обстеження №368 від 23 червня 2014 р. Великобережецької сільської ради про факт проживання, довідки Великобережецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області від 15.04.2014 року №251 встановлено факт проживання без реєстрації місця проживання ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 ОСОБА_6 у АДРЕСА_1

З попередження ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_4 від 26.12.2013 року №30.1.0.0/2 - 541 вбачається, що позивач звертався до ОСОБА_4 з вимогою в тридцятиденний строк в добровільному порядку звільнити нерухоме майно, а саме квартиру: за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя ухвалює рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно зі ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на переданння в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку»).

Пунктом 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» передбачено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, статей 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та те, що відповідач існуючу заборгованість за кредитним договором не погасила, добровільно спірну квартиру протягом 30 днів з дня отримання вимоги не звільнила, малолітні діти відповідача право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки не мали, згідно довідки ДМСУ в Тернопільській області від 22.02.2014 року мати дітей ОСОБА_4 зареєстрована в АДРЕСА_2, а тому позов ПАТ КБ "Приват банку" про виселення підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ "Приватбанк" задовольнити.

Рішення Кременецького районного суду від 11 грудня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, зацікавлена особа - служба у справах дітей Кременецької районної державної адміністрації про виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 без надання іншого житлового приміщення з квартири АДРЕСА_1

Відстрочити виконання даного рішення до 01 червня 2015 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.Є. Фащевська