АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/2495/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2083/К/15 суддя: Камбул М.А.
Категорія - 26 (І) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

01 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.

суддів Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.

при секретарі - Горбачевській І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, -

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» ОСОБА_5,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28 жовтня 2011 року під час виконання трудових обовязків підземного електрослюсаря шахти імені Леніна ПАТ «Кривбасзалізрудком» внаслідок зламу спеціального фіксатору притиснення тросу, внаслідок чого відбулось самовільне опрокидування токозємника, в результаті чого позивачу рамкою токозємника завдано виробничу травму правого ока, у звязку із чим висновком МСЕК від 22.02.2012 року йому вперше встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 15%.

Крім того, ОСОБА_3 працюючи протягом тривалого часу у відповідача в шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання, у звязку із чим під час висновком МСЕК від 27.04.2015 року йому встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 35%, з 20 квітня 2015 року по 01 травня 2016 року, з датою переогляду 01 квітня 2016 року.

Позивач вважав, що у звязку з отриманими ним виробничою травмою та професійним захворюванням йому спричинено моральну шкоду, а тому просив стягнути на його користь з ПАТ «Кривбасзалізрудком» 50 0000 грн. у відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоровя.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_3О моральну шкоду в сумі 20 000 грн. без урахування обовязкових платежів. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні його позовних вимог. Зокрема, судом не враховано, що відповідно до акту №5 про нещасний випадок, ОСОБА_3 є винним у настанні нещасного випадку, оскільки він не подбав про особисту безпеку під час виконання трудових обовязків. Позивачем не доведено вини відповідача у завданні йому моральної шкоди. Також, суд першої інстанції не взяв до уваги того факту, що відповідачем після отримання медичних рекомендацій були вжиті всі необхідні заходи для недопущення погіршення стану здоровя позивача, і лише після отримання медичних документів про допуск позивача на робити, відповідач дозволив ОСОБА_3 працювати в шкідливих умовах праці. На думку представника відповідача, саме позивач та медичний заклад винні у втраті професійної працездатності ОСОБА_3 Позивач з власної волі виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих виробничих факторів. Обовязок з відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження здоровя покладено на Фонд соціального страхування, а не на підприємство. Також, суд першої інстанції не взяв до уваги того факту, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди висновками відповідних медичних установ. На думку представника ПАТ «Кривбасзалізрудком», визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, є необґрунтованим та значно завищеним.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» - ОСОБА_5, яка підтримала доводи апеляційної скарги і просила її задовольнити, представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4, який заперечував проти апеляційної скарги і просив її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 у період з 06 жовтня 1999 року по 18 грудня 2014 року працював підземним слюсарем черговим та по ремонту устаткування, електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування на шахті імені Леніна у відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком». (а.с.9-15)

28 жовтня 2011 року під час виконання трудових обовязків, внаслідок зламу спеціального фіксатору притиснення тросу та самовільного опрокидування токозємника, позивач отримав виробничу травму правого ока тяжка контузія І-ІІ ст., гіфема, забиті рани повік.

По результатам розслідування нещасного випадку були складені Акт форми Н-5 про розслідування нещасного випадку від 31 жовтня 2011 року та Акт форми Н-1 про нещасний випадок № 5 від 31 жовтня 2011 року в яких особою, яка допустили порушення вимог законодавство законодавства про охорону праці зазначено ОСОБА_3 (а.с.16-20, 22-27)

Висновком МСЕК від 22.02.2012 року (а.с.29) позивачу встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 15%, з 09 лютого 2012 року по 01 березня 2013 року, з датою переогляду 15 лютого 2013 року.

Крім того, працюючи протягом тривалого часу в умовах шкідливості та важкості праці в параметрах, що перевищували гранично допустимі норми, ОСОБА_3 отримав професійне захворювання.

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини від 29 січня 2015 року, протокол №170, у позивача була встановлена наявність професійного захворювання з діагнозом: Хронічне обструктивне захворювання легень першої другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легенів першої-другої стадії), група В. ЛН першого-другого ступеня. (а.с.37)

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 09 квітня 2015 року встановлена причина зазначеного професійного захворювання робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу (підвищені параметри аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони), внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень систем вентиляції та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, що виникли в результаті порушення керівництвом підприємства, де працювала хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» (а.с.38-41)

Висновком МСЕК від 27 квітня 2015 року ОСОБА_3встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 35%, з 20 квітня 2015 року по 01 травня 2016 року, з датою переогляду 01 квітня 2016 року. (а.с.42)

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обовязку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у звязку з отриманими ним на виробництві трудовим каліцтвом та професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до підп. Є п.1 ч.1 ст.21 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку: своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Частиною 3 ст.28 цього закону зазначено, що при наявності факту спричинення моральної шкоди потерпілому проводиться страхова виплата за моральну шкоду.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України Про державний бюджет України на 2006 рік та п. 22 ст. 71 Закону України Про державний бюджет на 2007 рік зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. є п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_3 права на відшкодування моральної шкоди вищезазначені положення ст.ст. 21, 28 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, котрі передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, під час роботи на якому позивач отримав професійне захворювання. Тому посилання відповідача на те, що обовязок з відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження здоровя покладено на Фонд соціального страхування, а не на підприємство, не ґрунтуються на законі та відхиляються колегією суддів.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 09 квітня 2015 року причиною професійного захворювання позивача є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, які виникли в результаті порушення керівництвом відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» - ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ПАТ «Кривбасзалізрудком» про те, що позивачем не доведено вини відповідача у завданні йому моральної шкоди та саме позивач та медичний заклад винні у втраті професійної працездатності ОСОБА_3

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач з власної волі виконував роботу в шкідливих умовах праці, не можуть бути взяті колегією суддів до уваги, так як вказані обставини не знімають з відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» обовязку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у звязку з отриманими ним професійним захворюванням та виробничою травмою встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, він відчуває біль у грудній клітині, віддишку при ходінні та фізичних навантаженнях, позбавлений нормальних життєвих звязків, у звязку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди висновками відповідних медичних установ, так як матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачеві ОСОБА_3 в результаті ушкодження здоровя, моральної шкоди й без висновку відповідних медичних установ, зокрема МСЕК.

Посилання ПАТ «Кривабасзалізрудком» на те, що підприємство забезпечувало ОСОБА_3 колективного та індивідуального захисту і скорочувало час дії шкідливих виробничих факторів, не приймаються колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження такої шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом враховано характер отриманого професійного захворювання та трудового каліцтва, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів ПАТ «Кривбасзалізрудком», відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Тому доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, є необґрунтованим та значно завищеним, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються висновками суду.

Крім того, при встановленні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції правильно звернув увагу на той факт, що нещасний випадок з позивачем стався саме з його вини в наслідок невиконання ним п.1.16 «Інструкції з охорони праці № 1 для електрослюсаря (слюсаря) чергового та по ремонту устаткування» та п. п. 1.2.12 «Інструкції з охорони праці №01 для працівників, зайнятих на підземних роботах», а також вірно врахував наслідки отриманої травми, оскільки ОСОБА_3 отримав тяжку контузію правого ока, забиті рани повік та доречно вказав на те, що нещасний випадок вважається повязаним з виробництвом. За таких обставин, колегія суддів не може погодиться з доводами апеляційної скарги щодо неврахування судом того факту, що відповідно до акту №5 про нещасний випадок, ОСОБА_3 є винним у настанні нещасного випадку.

Інші доводи представника відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці та спростовуються вищевикладеним.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: