Справа №560/1889/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2015 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Сидоренко З.С.,

при секретарі Пінчук О.М.,

за участю народних засідателів: Новак В.І., Деркач І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця справу за заявою ОСОБА_1,, ОСОБА_2, заінтересована особа Орган опіки та піклування над особами похилого віку - Бережницька сільська рада Дубровицького району Рівненської області про обмеження цивільної дієздатності, встановлення піклування і призначення піклувальниками,

в с т а н о в и в:

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд із заявою та просять обмежити цивільну дієздатність ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з моменту перших проявів психічних розладів з 2011 року та встановити піклування над нею.

Свої вимоги мотивують тим, що ОСОБА_3 на даний час особа престарілого віку. Їй є повних 84 роки і цей вік тягне за собою відповідні розлади психічного здоров'я матері, що проявляється у вчиненні безпідставних скандалів щодо них, її дочок, образи, заяви, що вона бажала їхньої смерті в дитинстві. Мати перешкоджала їм в наданні їхньому батьку ОСОБА_4 при житті, в надані йому медичної допомоги. З 2012 року мати в негативному психічному стані почала покидати будинок по місцю проживання в нічний час і вони змушені були її розшукувати за допомогою працівників міліції. 15 червня 2013 року на подвір'ї батькового будинку двоє осіб чоловічої статі побили заявника ОСОБА_1, а мати це бачила і при цьому голосно сміялася, не роблячи ніяких дій щодо захисту близької людини. Мати дозволяла стороннім особам отримувати за себе і за їхнього батька пенсію. Виклик матір'ю міліції 13 жовтня 2014 року закінчився тим, що ні мати, ні працівники міліції не змогли пояснити свій приїзд та в результаті чого були викликані. Хоча самостійно мати здійснити виклик не могла, оскільки за віком та станом здоров'я не може самостійно здійснювати виклики по мобільному телефону. Про неможливість матір'ю відстоювати свої інтереси та права, в тому числі і на лікування, говорить і той факт, що під час виклику швидкої допомоги 15 червня 2013 року фельдшер не госпіталізувала матір з гіпертонічним кризом, що загрожувало життю матері, а наказала їй зачинитись та нікого не впускати до себе, на що матір відповідно не зреагувала. Вказане свідчить про істотні розлади здоров'я матері, що завдає суттєвої шкоди її і їхнім немайновим і майновим інтересам. Тому необхідно обмежити цивільну дієздатність матері в першу чергу у зв'язку з тим, що вона за станом здоров'я не може самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки, а також з метою захисту ї інтересів як людини престарілого віку.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_2 заяву підтримала.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, однак подала заяву в якій просить провести судове засідання за участю лише одного заявника ОСОБА_2

Дане прохання суд розцінює як бажання заявника ОСОБА_1 розглянути справу без її участі.

Представник заінтересованої особи - Органу опіки та піклування над особами похилого віку - Бережницької сільської ради Дубровицького району Рівненської області в судове засідання не зявився. У своїй заяві просить проводити судове засідання без представника сільської ради.

Вислухавши заявника ОСОБА_2, дослідивши докази по справі, суд у задоволені заяви відмовляє з наступних підстав.

Згідно статті 36 ЦК україни підставами обмеження цивільної дієздатності фізичної особи визнаються:

- наявність у особи психічного розладу, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх та (або) керувати ними;

- зловживання спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами тощо, якщо фізична особа цими діями ставить себе чи свою сім'ю, інших осіб, яких вона за законом зобов'язана утримувати, у скрутне матеріальне становище.

Заявники у своїй заяві стверджують, що у їхньої матері ОСОБА_3 наявний психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Законодавство України встановлює презумпцію психічного здоров'я людини.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про психіатричну допомогу" кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставі і в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Стаття 1 зазначеного Закону визначає психічний розлад як розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам'яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню діяльність, свій психічний стан і поведінку.

При цьому, як зазначено в ч.1 ст.7 цього ж Закону, діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не пов'язаних зі станом здоров'я.

Згідно ч.1 ст.239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Однак, незважаючи на те, що такими даними можуть бути довідка про стан психічного здоров'я, виписка з історії хвороби та інші документи, видані лікувальними закладами, заявники, як доказ, не надали будь-яких перелічених офіційних документів з лікувальної установи, а подані заявниками документи не підтверджують про наявність у ОСОБА_3 психічного розладу, який свідчив би про часткову її нездатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Оскільки заявники наполягали на проведенні судово-психіатричної експертизи, 26 січня 2015 року ухвалою суду у справі було призначено судово-психіатричну експертизу із поставленим заявниками завданням встановити психічний стан ОСОБА_3, копія якої була направлена для виконання.

Так як експертною установою зазначена експертиза, згідно ухвали від 26 січня 2015 року, не була проведена у зв'язку з відсутністю переліку питань для проведення такої експертизи, судом 02 квітня 2015 року було повторно призначено судово-психіатричну експертизу із зазначенням переліку питань, а матеріали справи направлено в розпорядження експертизи.

Пленум Верховного Суду України у абз. 3 пункту 14 своєї постанови від 30.05.1997 року "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" зазначив, що судово-психіатрична експертиза обов'язково призначається у тому числі і для визначення психічного стану особи в справах про визначення громадян недієздатними.

Це також знайшло своє підтвердження у ст.145 ЦПК України.

29 жовтня 2015 року матеріалами даної цивільної справи повернулись до суду без виконання судово-психіатричної експертизи, так як ніхто з приводу цієї експертизи не звертався, на неодноразові повідомлення суду заявникам зв'язатися з секретарем СПЕК для узгодження дати огляду, ніяких дій з боку заявників вчинено не було.

А тому недоставлення ОСОБА_3 в експертну установу для проведення судово-психіатричної експертизи суд розцінює як ухилення від участі в експертизі.

Нормами ст.146 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.Суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ухилились від доставки своєї матері ОСОБА_3 для проведення експертизи.

Незважаючи на те, що жоден з доказів за процесуальним законом не повинен мати вирішального значення для вирішення справи і прийняття рішення, для суду, який не має спеціальних знань та повноважень, для визначення психічного стану особи, фактично вирішальний доказ для правильного вирішення справи по суті є судово-психіатрична експертиза.

Зі змісту статтей 10, 60 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи те, що у ході судового розгляду справи заявниками не подано належних та допустимих доказів щодо підтвердження обмеженої дієздатності ОСОБА_3 та призначення їх піклувальниками, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні заявлених вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212, 214, 241, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені заяви ОСОБА_1,, ОСОБА_2, заінтересована особа Орган опіки та піклування над особами похилого віку - Бережницька сільська рада Дубровицького району Рівненської області про обмеження цивільної дієздатності, встановлення піклування і призначення піклувальниками відмовити за недоведеністю..

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд з поданням апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: підпис.

Народні засідателі: підписи.

З оригіналом згідно.

Голова Дубровицького

районного суду: ОСОБА_5