Номер провадження 2/754/3655/15
Справа №754/7737/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

30 листопада 2015 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді : Галась І.А.

при секретарі Фацул М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інститут репродуктивної медицини» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача - Приватного акціонерного товариства «Інститут репродуктивної медицини», в якому просив: поновити його на посаді адміністратора системи Приватного акціонерного товариства «Інститут репродуктивної медицини» з 22 квітня 2014 року; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу (з урахуванням уточнень) в розмірі 121500 гривень; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. Вимоги позову позивач мотивує тим, що з 01.11.2013 року був прийнятий на роботу до ПАТ «Інститут репродуктивної медицини» на посаду адміністратора системи, таким чином між ним та відповідачем було укладено безстроковий трудовий договір на невизначений термін. 22 квітня 2014 року прибувши до Інституту його було не допущено до робочого місця, у звязку з чим ним були викликані працівники Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві. Письмовими поясненнями керівництва інституту, було затверджено факт недопущення його до робочого місця та розірвання трудових відносин між ним та ПАТ «Інститут репродуктивної медицини». 16 травня 2014 року на його адресу ПАТ «Інститут репродуктивної медицини» було надіслано лист, із змісту якого вбачалось, що він продовжує перебувати з відповідачем у трудових відносинах, також вимагалось надати письмові пояснення та документи щодо причин відсутності на робочому місці. Позивач вважає, що його звільнення відбулося незаконно, його не було повідомлено про причини та підстави звільнення, не ознайомлено з наказом. Також позивач просив стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, що виразилася в тому, що відповідач позбавив його гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти на життя.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позов та викладені у позовній заяві обставини в повному обсязі, просили суд його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, додатково пояснив, що 22.04.2014 року позивач зявився на своєму робочому місці лише о 11 годині 51 хвилині. О 13 годині 46 хвилин позивач був запрошений до кабінету заступника директора ОСОБА_2 для надання письмових пояснень щодо причини відсутності на роботі більше трьох годин. Позивач відмовився від надання пояснень та запропонував розірвати трудові відносини. О 14 годині, забравши свій одяг позивач залишив приміщення товариства. О 14 годині 32 хвилини повернувся разом з працівниками Шевченківського РУГУ МВС України в місті Києві. Заступником директора ОСОБА_2 були надані пояснення працівникам Шевченківського РУГУ МВС України в місті Києві щодо обставин які склались. В період часу з 22.04.2014 по даний час ОСОБА_3 в товаристві ПрАТ «ІРМ» не з'являвся. 14.05.2014 року заступником генерального директора ПрАТ «Інститут репродуктивної медицини» ОСОБА_2 видано наказ № 16-к «Про з'явлення на робочому місці». 16.05.2014 року ОСОБА_3 товариством надіслано лист вих. № 72 з вимогою надати письмові пояснення та відповідні документи щодо причин відсутності на робочому місці або особисто, або надіслати поштою. З актів про відсутність ОСОБА_3 на роботі, складених комісією, утвореною па підставі наказу Генерального директора № 8-к від 18.04.2014, із змінами внесеними наказами № 11-к від 22.04.2014 та № 15-к від 05.05.2014, слідує, що ОСОБА_3 був відсутній на роботі - в приміщеннях Приватного акціонерного товариства «Інститут репродуктивної медицини» 22.04.2014 з 08 год. 00 хв. до 11 год. 51 хв., з 14 год. .00 хв. до 14 год. 33 хв., з 14 год. 49 хв. до 17 год. 00 хв., а потім у період з 23.04.2014 до теперішнього часу. Згідно щомісячних табелів робочого часу позивач вважається працівником ПАТ «Інститут репродуктивної медицини», який здійснює довготривалий прогул в період з 22.04.2014 року. Також, представник відповідача подав суду заяву про застосування строку позовної давності, наголошуючи на тому, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Крім того, позивач вже звертався до суду з аналогічним позовом, однак позовна заява була повернута.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 пояснили, що 22 квітня 2014 року ОСОБА_1 та ще пять працівників, які займали ключові посади в ПАТ «Інститут репродуктивної медицини» не зявились на роботу. ОСОБА_1 зявився приблизно о 12 годині і здійснив спробу копіювання бази даних ПАТ «Інститут репродуктивної медицини», яка була зупинена шляхом втручання працівників в систему електромережі ПАТ, від пояснень причин прогулу відмовився.

Вислухавши пояснення представників позивача, заперечення представника відповідача, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до наказу № 147-к від 01 листопада 2013 року ПАТ «Інститут репродуктивної медицини» ОСОБА_1 було прийнято на посаду адміністратора системи сектору організаційно адміністративної роботи з 01 листопада 2013 року, на підставі його заяви.(а.с.62 том 1)

01 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Інститут репродуктивної медицини» був укладений Трудовий договір № 73. (а.с. 63-66 том 1)

22.04.2014 року Генеральним директором товариства ОСОБА_6 видано наказ № 4 «Про з'ясування причин невиходу на роботу» працівників, в т.ч. і ОСОБА_3 (а.с.78 том 1)

22.04.2014 року Генеральним директором товариства ОСОБА_6 видано наказ № 3 «Про доступ до службових приміщень (кабінетів) в будівлі товариства», яким створено комісію для відкриття службових кабінетів працівників, які не з'явились на роботу. (а.с. 76-77 том 1)

22.04.2014 року Заступником Генерального директора товариства ОСОБА_2 видано наказ № 6 «Про не нарахування заробітної плати деяким співробітникам», відповідно до якого нарахування заробітної плати позивачу було припинено. (а.с.79 том 1)

22.04.2014 року Заступником Генерального директора товариства ОСОБА_2 видано наказ № 4-К «Про отримання письмових пояснень від працівників 22.04.2014 року», відповідно до якого працівникам, в тому числі ОСОБА_1 було запропоновано надати письмові пояснення причин відсутності на робочому місці 22.04.2014 року. (а.с.118-119 том 3).

22.04.2014 року Заступником Генерального директора товариства ОСОБА_2 видано наказ № 4-К-П «Про відсторонення ОСОБА_1В.», відповідно до якого позивач був відсторонений від роботи. (а.с.116-117 том 3)

22.04.2014 року Заступником Генерального директора товариства ОСОБА_2 видано наказ № 10-к «Про покладення обовязків на іншу особу», відповідно до якого, у звязку з відсутністю на роботі з 22 квітня 2014 року ОСОБА_1 виконання обовязків адміністратора системи сектору організаційно адміністративної роботи покладено на ОСОБА_5 (а.с.80 том 1)

22.04.2014 року Генеральним директором товариства ОСОБА_6 видано наказ № 11-к «Про покладення повноважень для встановлення факту відсутності працівників на комісію, що створена 18 квітня 2014 року за наказом № 8-к», обовязок фіксувати та зясовувати причини відсутності на роботі працівників, в тому чисті ОСОБА_1 було покладено на створену комісію. (а.с.81,82 том 1)

Відповідно до Висновку ДІМ Шевченківського РУ МВС України в місті Києві від 25 квітня 2014 року «опитаний заступник генерального директора ЗАТ «Інститут репродуктивної медицини» ОСОБА_2В…. пояснив, що 22 квітня 2014 року був розірваний трудовий договір з ОСОБА_1 згідно КЗоП України».

14 травня 2014 року Заступником Генерального директора товариства ОСОБА_2 видано наказ № 16-К «Про зявлення на робочому місці», відповідно до якого ОСОБА_1 було зобовязано зявитися на робочому місці протягом 2 днів для надання пояснень відсутності. (а.с.83 том 1)

16 травня 2014 року на адресу позивача було направлено лист, в якому зазначено що він працює в ПАТ «Інститут репродуктивної медицини» на посаді інспектора з кадрів. Даним листом ОСОБА_1 було зобовязано зявитися на робочому місці негайно для надання пояснень відсутності. Даний лист був отриманий позивачем 23.05.2014 року. (а.с.84,85 том 1)

Відповідно до наданих суду копій штатних розписів ПАТ «Інститут репродуктивної медицини» за період з серпня 2014 року по жовтень 2014 року ОСОБА_1 займає посаду адміністратора системи сектору організаційно адміністративної роботи з посадових окладом в розмірі 6000 гривень. (а.с.90-95 том 1)

Відповідно до табелів робочого часу ПАТ «Інститут репродуктивної медицини» за період з 22 квітня 2014 року по травень 2015 року (включно) ОСОБА_1 займає посаду «адм. систем» та протабелюваний з відміткою «П» - прогул. (а.с.96-109 том 1)

Комісією ПАТ «Інститут репродуктивної медицини» складено акти про відсутність на роботі ОСОБА_1 в робочі дні в період часу з 22 квітня 2014 року по 19 червня 2015 року. (а.с. 114-249 том 1, а.с.1-160 том 2)

Відповідно до Довідки про нарахування ОСОБА_1 заробітної плати, за період з 22 квітня 2014 року по 16 жовтня 2015 року, заробітна плата ОСОБА_1 не нараховувалась. Доходи не відображалися в податковій звітності, як суми доходу.

Відповідно до вимог ст.. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: вільний вибір виду діяльності; безплатне сприяння державними службами зайнятості у підборі підходящої роботи і працевлаштуванні відповідно до покликання, здібностей, професійної підготовки, освіти, з урахуванням суспільних потреб; надання підприємствами, установами, організаціями відповідно до їх попередньо поданих заявок роботи за фахом випускникам державних вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладів; безплатне навчання безробітних нових професій, перепідготовку в навчальних закладах або у системі державної служби зайнятості з виплатою стипендії; компенсацію відповідно до законодавства матеріальних витрат у зв'язку з направленням на роботу в іншу місцевість; правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до вимог ст.. 37 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); 5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; 6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці; 7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; 7-1) укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції», встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; 7-2) з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади"; 8) підстави, передбачені контрактом.

Відповідно до вимог ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до вимог ст. 39 КЗпП України, строковий трудовий договір підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу. Спори про дострокове розірвання трудового договору вирішуються в загальному порядку, встановленому для розгляду трудових спорів.

Частинами 1, 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ч. 40 КЗпП трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин.

Для звільнення необхідна наявність таких умов, як протиправність дій (або бездіяльності) працівника, його вина, систематичність порушень. При відсутності хоча б однієї з наведених підстав звільнення працівника буде незаконним.

Частина 1 ст. 149 КЗпП України, визначає, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

При звільненні працівника з роботи видається наказ, в якому зазначаються підстава розірвання трудового договору з посиланням на відповідний пункт і статтю закону. На підставі цього наказу до трудової книжки робиться запис про причини звільнення, в ній також робиться посилання на формулювання чинного законодавства із зазначенням відповідного пункту і статті закону. Звільнення не може здійснюватися з підстав, не передбачених законом. Трудова книжка з належно оформленим записом видається працівнику в день звільнення. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. На вимогу працівника власник або уповноважений ним орган зобов'язаний також видати довідку про роботу працівника на даному підприємстві із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Зокрема, стороною позивача суду не надано доказів звільнення позивача, а відповідно до поданих суду представником відповідача пояснень та доказів ОСОБА_1 не був звільнений з посади адміністратора системи сектору організаційно адміністративної роботи ПАТ «Інститут репродуктивної медицини». Посилання представників позивача на висновок ДІМ Шевченківського РУ МВС України в місті Києві від 25 квітня 2014 року не можуть вважатися підтвердженням факту звільнення з огляду на те, що даним висновком було лише зафіксовано факт надання заступником генерального директора ЗАТ «Інститут репродуктивної медицини» ОСОБА_2 пояснень, під час перевірки заяви ОСОБА_1

Враховуючи вищевикладене, суд позбавлений можливості вважати вимоги позову про поновлення позивача на посаді адміністратора системи Приватного акціонерного товариства «Інститут репродуктивної медицини» з 22 квітня 2014 року та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню

Вимога позову про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10000 гривень не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим представником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його прав призвели до моральних страждань, порушило звичний порядок та уклад життя, порушило його репутацію як сумлінного працівника і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В ході судового розгляду позивачем (його представниками) не були надані суду докази які б підтверджували завдання відповідачем позивачу моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 208, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 38, 40, 41, 47, 116, 117, 232, 233, 235, 237-1 Кодексу Законів про працю України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інститут репродуктивної медицини» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя