Справа № 199/1896/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Яншиній Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1.

До початку розгляду справи по суті позивач у належно оформленій заяві клопотав про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру АДРЕСА_1, що на праві власності належить відповідачу ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.05.2007 року, реєстраційний №5-751, оскільки відповідач може вживати заходів щодо її відчуження.

Ухвалою судді від 20.03.2015 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2. Дана ухвала була скасована ухвалою Апеляційного суду від 30.06.2015 року та питання направлено на новий розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заяву про забезпечення позову та просив вжити заходів на забезпечення його позову до ОСОБА_2 про визнання права власності, додатково пояснивши, що в даній квартирі він проживає з 1998 року по теперішній час та вона є єдиним житлом для нього та його сина.

Про існування правовстановлюючого документу на право власності на дану квартиру за ОСОБА_2 він дізнався лише навесні 2014 року, оскільки вважалося, що дана квартира передана у власність попереднім власником його бабусею, саме позивачу ОСОБА_1. В даній квартирі відповідач ніколи не проживав, його особисті речі, відсутні, в той час як усі речі позивача, меблі, побутова техніка тощо знаходяться в ній. Саме позивач проводив усі ремонтні роботи, завозив меблі та постійно проживає у квартирі зі своїм сином.

У відповідача у власності є окрема чотирикімнатна квартира, розташована неподалік від спірної квартири, він має боргові зобов'язання, неодноразово, зокрема вночі напередодні судового засідання, виселяв позивача з сином із квартири, перешкоджає їм у проживанні, звертався до суду з позовом про визнання свого онука таким, що втратив право користування квартирою, у зв'язку з чим може здійснити відчуження квартири, після чого розгляд даної справи не матиме сенсу, тому просив вжити заходи забезпечення позову та накласти арешт на дану квартиру.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення заяви про забезпечення позову заперечував посилаючись на те, що накладення арешту на квартиру порушує його право на житло та перешкоджає користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Позивач ніколи не був власником даної квартири, оскільки вона перейшла у спадок відповідачу від матері.

На теперішній час чотирикімнатну квартиру він залишив колишній дружині з дитиною та має потребу в житловому приміщенні, однак позивач перешкоджає йому у проживанні в спірній квартирі, де він зареєстрований з 21.05.2015 року.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти задоволення заяви заперечував посилаючись на те, що накладення арешту на квартиру буде суттєво порушувати право відповідача на користування та розпорядження своєю власністю, оскільки дана квартира може бути передана на зберігання саме позивачу, який і так тривалий час перешкоджає проживанню ОСОБА_2 в даному житловому приміщенні. Окрім цього, на думку представника відповідача, підстави для пред'явлення позову про визнання права власності за набувальною давністю, є надуманими.

Вислухавши пояснення сторін та представника відповідача, суд дійшов висновку про доцільність забезпечення позову шляхом накладення заборони на вчинення будь-яких дій щодо відчуження будь-яким шляхом квартири АДРЕСА_1, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 тривалий час існує спір щодо права власності та права користування даною квартирою.

Відповідач є власником квартири, в якій зареєстрований син позивача та на теперішній час проживає сам позивач, що визнали сторони, та дані обставини відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Предметом спору є квартира АДРЕСА_1, право власності на яку просить визнати за собою позивач.

Приймаючи до уваги, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може перешкодити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду, керуючись ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

З метою забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, заборонити вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження будь-яким шляхом квартири АДРЕСА_3, що на праві власності належить ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.05.2007 року, реєстраційний №5-751.

Ухвалу для виконання направити до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя