Справа № 368/314/15-ц
Провадження № 2/368/134/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2015 р. Кагарлицький районний суд Київської області

В складі:

Головуючий: суддя Закаблук О.В.

При секретарі: Вареник О.Л.

Представника позивача: ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлик Київської області в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ТОВ «Русава К» про стягнення заборгованості, суд, -

В С Т А Н О В И В :

10.02.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ТОВ «Русава К» про стягнення заборгованості, в якій позивач просить суд винести рішення, яким:

- відкрити провадження у справі;

- прийняти рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РУСАВА К», (, 09200, Київська область, м. Кагарлик, вул. Фрунзе, 92) на користь ОСОБА_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суму в розмірі 12290996 грн. 36 коп. (дванадцять мільйонів двісті дев»яносто тисяч дев»яносто шість гривень 36 копійок) в якості заборгованості за укладеними договорами позики.

Автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України для слухання справи була визначена суддя Кагарлицького районного суду Іванюта Т.Є.

Одночасно з поданням позовної заяви позивачем ОСОБА_2 було подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив суд винести ухвалу про забезпечення позову, якою:

- вжити заходів забезпечення позову у даній справі, а саме заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «РУСАВА-К» () вчиняти будь-які дії направлені на відчуження , передачу в управління, користування або відчуження будь-яким іншим шляхом належного йому комплексу нерухомого майна, що знаходиться за адресою м. Кагарлик, вулиця Фрунзе, 92 б і який складається з:

- вагова, операторська, щитова, А, А 1, а 1, загальна площа 32,6 кв.м.;

- трансформаторна підстанція, Б, загальна площа 80,6 кв.м.;

- металевий силос, ємкістю 5000 тон, n, загальна площа 393,9 кв.м.;

- металевий силос, ємкістю 5000 тон, n 1, загальна площа 393,9 кв.м.;

- металевий силос, ємкістю 5000 тон, n 2, загальна площа 393,9 кв.м.;

- металевий силос, ємкістю 10000 тон, n 3, загальна площа 615,4 кв.м.;

- металевий силос, ємкістю 10000 тон, n 4, загальна площа 615,4 кв.м.

і належить Товариству з обмеженою відповідальністю «РУСАВА-К» () на підставі Свідоцтва про право власності /САС №673692/, видане 25.07.2012 року Кагарлицькою міською радою.

Свої вимоги щодо забезпечення позову позивач обґрунтовує наступним.

В провадженні Кагарлицького районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Русава-К» про стягнення заборгованості в сумі 12290996,36 грн. (дванадцять мільйонів двісті дев'яносто тисяч дев'ятсот дев'яносто шість гривень 36 копійок) за договорами про надання позики.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням Відповідачем своїх зобов'язань по поверненню отриманих в позику від Позивача грошових коштів на значну суму - 9.456.422,87 грн.

На підтвердження даної заборгованості Позивачем надано суду всі підтверджуючи документи - договори, платіжні доручення, а також довідку, якою Відповідач фактично визнає існування заборгованості перед Позивачем.

Відповідач в порушення умов укладених договорів, не повертає Позивачу отримані грошові кошті протягом тривалого часу ( близько 1,5 року). Такі дії Відповідач пояснює скрутним фінансовим становищем.

В той же час Позивачу достеменно відомо, що на праві приватної власності Відповідачу належить комплекс нерухомого майна, що знаходиться за адресою м. Кагарлик, вулиця Фрунзе, 92 б і який складається з:

- вагова, операторська, щитова, А, А 1, а 1, загальна площа 32,6 кв.м.;

- трансформаторна підстанція, Б, загальна площа 80,6 кв.м.;

- металевий силос, ємкістю 5000 тон, n, загальна площа 393,9 кв.м.;

- металевий силос, ємкістю 5000 тон, n 1, загальна площа 393,9 кв.м.;

- металевий силос, ємкістю 5000 тон, n 2, загальна площа 393,9 кв.м.;

- металевий силос, ємкістю 10000 тон, n 3, загальна площа 615,4 кв.м.;

- металевий силос, ємкістю 10000 тон, n 4, загальна площа 615,4 кв.м.

Право власності Відповідача на зазначений комплекс нерухомого майна підтверджується Свідоцтвом про право власності /САС №673692/ , видане 25.07.2012 року Кагарлицькою міською радою (копія якого додається).

Сума заявлених Позивачем позовних вимог до Відповідача (12,2 млн.грн.) співставна з вартістю вказаного нерухомого майна, що належить Відповідачу.

Позивач має обґрунтовану підозру того, що Відповідач буде намагатися уникнути виконання рішення суду про стягнення заборгованості, і зможе це зробити шляхом відчуження нерухомого майна, яке йому належить на праві власності.

За таких обставин Позивач вважає доцільним вжити заходів забезпечення його позову шляхом накладення арешту на відчуження, а також будь-яке інше розпорядження Відповідачем нерухомим майном, яке вказане вище.

Невжиття запропонованих заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення в даній справі. В той же час вжиття судом такого забезпечення позову не буде мати негативних наслідків для Відповідача.

Згідно частини 1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до частини 3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб.

10.02.2015 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122,127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду на 17.02.2015 року.

Одночасно, Кагарлицьким районним судом 10.02.2015 року на підставі ст.ст. 151, 152 ЦПК України винесено ухвалу про забезпечення позову, якою:

Заяву ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_1 жителя ІНФОРМАЦІЯ_1) задоволено.

Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «РУСАВА-К» (, р.р.9 в КРД «Райфайзен банк Аваль» м.Кагарлик, вул..Фрунзе, 92 б) вчиняти будь-які дії направлені на відчуження, передачу в управління, користування або відчуження будь-яким іншим шляхом належного йому комплексу нерухомого майна, що знаходиться за адресою м. Кагарлик, вулиця Фрунзе, 92 «Б» і який складається з слідуючих приміщень:

- вагова, операторська, щитова, А, А 1, а 1, загальна площа 32,6 кв.м..;

- трансформаторна підстанція, Б, загальна площа 80,6 кв.м.;

- металевий силос, ємкістю 5000 тон, п, загальна площа 393,9 кв.м.;

- металевий силос, ємкістю 5000 тон, п 1, загальна площа 393,9 кв.м.;

- металевий силос, ємкістю 5000 тон, п 2, загальна площа 393,9 кв.м.;

- металевий силос, ємкістю 10000 тон, п 3, загальна площа 615,4 кв.м.;

- металевий силос, ємкістю 10000 тон, п 4, загальна площа 615,4 кв.м.

і належить Товариству з обмеженою відповідальністю «РУСАВА-К» () на підставі Свідоцтва про право власності /САС №673692/, видане 25.07.2012 року Кагарлицькою міською радою.

В судовому засіданні, яке відбулося 17.02.2015 року, представник відповідача ОСОБА_3 заявила клопотання про відвід до судді Кагарлицького районного суду Іванюти Т.Є.

17.02.2015 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, якою відвід судді Іванюті Т.Є. задоволено, справу направлено до канцелярії Кагарлицького районного суду для визначення іншого судді для розгляду даної справи по суті.

Автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України для слухання справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

17.02.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла заява відповідача про скасування заходів забезпечення позову, в якій відповідач просить суд винести ухвалу, якою:

- скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 10 лютого 2015 року по справі № 368/314/15 ц.

Свої вимоги щодо скасування заходів забезпечення позову відповідач обґрунтовує наступним.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області (головуючий суддя Іванюта Т.Є.), 10 лютого 2015 року задоволено заяву ОСОБА_2 (Позивач) про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РУСАВА-К» про стягнення заборгованості.

В резолютивній частині Ухвали зазначено:

1). Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «РУСАВА-К» (, р/р 9 в КДР «Райффайзен банк Аваль» м. Кагарлик, вул. Фрунзе, 92) вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження, передачу в управління, користування або відчуження будь-яким іншим шляхом належного йому комплексу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Кагарлик, вул. Фрунзе, 92 Б і який складається з слідуючих приміщень (зазначений їх перелік) і належить Товариству з обмеженою відповідальністю «РУСАВА-К» () на підставі Свідоцтва про право власності САС № 673692, видане 25.07.2012 року Кагарлицькою міською радою.

ТОВ «РУСАВА-К» не погоджується з Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 10 лютого 2015 року та вважає, що вона прийнята з чисельними порушеннями норм процесуального та матеріального законодавства, а тому повинна бути скасована судом.

1. Відповідно до ст. 317 ЦК України: Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 321 ЦК України передбачено: Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 15 ЦК України гарантує, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а відповідно до ст. 16: Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та враховуючи роз'яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обгрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно ухвали від 10.02.2015 року Позивач звернувся з позовною заявою про стягнення заборгованості та заявою про застосування заходів до забезпечення позову, котра задоволена судом в повній мірі. Однак, відповідач - ТОВ «РУСАВА-К» вважає, що суд, не повністю дослідивши обставини справи, прийшов до невірного висновку. Зокрема, й зміст довідки, наданої самим позивачем, яка свідчить про те, що ТОВ «РУСАВА-К» повертає позичені грошові кошти позивачу.

Позовні вимоги викладені стосовно стягнення заборговансоті. А ухвалою про забезпечення позову заборонено використовувати власне майно Товариства в повній мірі.

Тобто, Товарство не має право, як власник майна приймати будь-яке рішення, що стосується даного майна. Згідно ухвали власника «позбавили» права вланості - права володіння, користування та розпорядження, без жодної законної підстави та доказу позивача.

Вважає, що вимоги викладені в позовній заяві та заяві про забезпечення позову не є співрозмірними.

Відповідно до роз'яснення Верховного суду України: при вирішенні питань про забезпечення позову суд повинен оцінювати обгрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками судового розгляду.

Отже, оскільки позовною вимогою ставиться стягнення заборгованості, то накладення арешту на всю нерухомість, що належить Відповідачу не має причинно-наслідкового зв'язку з умовою, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, вжиті місцевим судом заходи до забезпечення позову взагалі не перебувають у необхідному (обов'язковому) зв'язку з позовними вимогами, їх предметом.

Згідно ч. 3 ст. 154 ЦПК України, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Слухання заяви про скасування заходів про забезпечення позову було призначено на 20.02.2015 року.

В судове засідання, яке відбулося 20.02.2015 року позивач ОСОБА_2 не з»явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшло клопотання позивача, в якому він просив суд перенести слухання справи на іншу дату та час, в зв»язку з чим судом відкладено слухання справи на 23.02.2015 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 23.02.2015 року, представник позивача ОСОБА_1 проти задоволення заяви відповідача про скасування забезпечення позову заперечувала, вважає дану заяву не обґрунтованою та такою, яка подана з порушенням норм процесуального права, а тому, на її думку, така заява не підлягає до задоволення.

В судове засідання, яке відбулося 23.02.2015 року, представник відповідача не з»явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява, в якій представник відповідача просить суд слухати заяву про скасування забезпечення позову без її участі, вимоги, викладені в заяві, підтримує в повному обсязі.

Суд, вислухавши представника позивача ОСОБА_1, яка проти заяви про скасування забезпечення позову заперечувала, дослідивши матеріали справи, що стосуються забезпечення позову, приходить до висновку щодо задоволення заяви, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Відповідно, суд вважає, що на даному етапі провадження заходи про забезпечення позову повинні бути скасовані.

Відповідно до ст. 317 ЦК України: Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачено: Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 15 ЦК України гарантує, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільно процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду № 2 (v002700 09) від 12.06.2009), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та враховуючи роз'яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обгрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно ухвали від 10.02.2015 року Позивач звернувся з позовною заявою про стягнення заборгованості та заявою про застосування заходів до забезпечення позову, котра задоволена судом в повній мірі, однак, суд вважає, що суд, не повністю дослідивши обставини справи прийшов до невірного висновку.

Позовні вимоги викладені стосовно стягнення заборгованості. А ухвалою про забезпечення позову заборонено використовувати власне майно Товариства в повній мірі.

Тобто, Товарство не має право, як власник майна приймати будь-яке рішення, що стосується даного майна. Згідно оскаржуваної ухвали власника позбавлено права вланості,- права володіння, користування та розпорядження, без жодної законної підстави та доказу позивача, що, в даному випадку, судом розцінюється як втручання суду в господарську діяльність підприємства, що судам здійснювати категорично забороняється.

Відповідно, суд вважає, що вимоги викладені в позовній заяві та заяві про забезпечення позову не є співрозмірними.

Так, позивачем в заяві про забезпечення позову зазначено, що сума заявлених Позивачем позовних вимог до Відповідача (12,2 млн.грн.) співставна з вартістю вказаного нерухомого майна, що належить Відповідачу.

Далі, позивачем зазначено в заяві, що Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням Відповідачем своїх зобов'язань по поверненню отриманих в позику від Позивача грошових коштів на значну суму - 9.456.422,87 грн.

Відповідно, в самій заяві позивач не може визначитися з сумою позову, чи то 12.2 млн. грн.. чи то 9.456.422, 87 грн., чи то 11.517.165, 00 грн.

Отже, при не визначеності суму позову самим позивачем, суд не може оцінити один з найголовніших принципів забезпечення позову, - співрозмірність.

Крім того, з матеріалів справи не можливо встановити вартість майна, щодо якого винесено оскаржувану ухвалу суду, що, знову ж таки, не дає змоги суду оцінити принципи забезпечення позову, - співрозмірність та адекватність.

Крім того, слід зазначити, що питання про скасування заходів забезпечення позову чітко врегульовано ч. 3 ст. 154 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Отже, суд вправі скасувати вид забезпечення позову по будь-якій справі, яка знаходиться в його провадженні, коли відпаде потреба в ньому або в забезпеченні позову взагалі.

Скасування заходів забезпечення позову слід відрізняти від скасування ухвали про забезпечення позову.

Різниця полягає в тому, що заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов'язує можливість застосування таких заходів.

При цьому правомірність застосування таких заходів судом відповідач, як правило, не заперечує. Якщо забезпеченням було завдано збитки, то до особи, яка ініціювала забезпечення, може бути пред'явлено позов про їх відшкодування.

Натомість, скасування ухвали про забезпечення позову здійснюється за наслідками її апеляційного оскарження. В цьому випадку ухвалу скасовує апеляційний суд, якщо під час її постановлення було порушено вимоги закону. Важливо, що в такому разі особа, з ініціативи якої було застосовано заходи забезпечення позову, відповідальності за завдані цим збитки не несе.

Положення ч. 3 ст. 154 ЦПК України передбачають різні способи скасування забезпечення позову в ході розгляду цивільної справи в суді першої інстанції.

Якщо особу, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, не було повідомлено про постановлену щодо неї ухвалу, вона протягом п'яти днів з дня отримання копії відповідної ухвали може подати до суду заяву про скасування таких заходів, яка розглядається судом протягом двох днів.

В цій заяві зацікавлена особа повинна зазначити, чому застосовані заходи забезпечення позову є недоцільними і чому їх слід скасувати. Судового збору за подання такої заяви не передбачено.

Суд може скасувати забезпечення позову у зв'язку із зміною умов, що існували на момент постановлення ухвали про забезпечення позову. Питання про скасування забезпечення вирішується в судовому засіданні судом або суддею, що розглядає дану справу, з повідомленням осіб, які беруть участь у справі, однак неявка їх не перешкоджає розгляду питання про скасування забезпечення позову за умови, що суд має достатні дані про належне їх повідомлення про час і місце судового засідання.

Далі, в ч. 3 ст. 154 ЦПК України не зазначено підстави для постановлення такої ухвали, однак керуючись принципом змагальності, для цього потрібне відповідне клопотання зацікавленої особи. З власної ініціативи суд цього робити не може.

Суд вважає, що в клопотанні представника відповідача наведено достатні докази того, що оскаржувана ухвалу суду винесена без належного, повного та всебічного дослідження всих обставин справи, які, зокрема, стосуються встановлення достовірної суми позову, встановлення достовірної вартості майна, на яке накладено арешт, крім того, враховуючи організаційну форму відповідача, - Товариство з Обмеженою Відповідальністю, судом не з»ясовано в повній мірі коло учасників даного процесу, що при залишенні забезпечення позову може стосуватися законних прав та інтересів інших осіб в частині їх порушення, що є не допустимим, тому суд вважає, що на даному етапі впровадження забезпечення позову є передчасним, а тому заходи забезпечення позову слід скасувати, так як в заяві про забезпечення позову, та в оскаржуваній ухвалі суду, на думку суду, не достатньо наведено наступне:

- обгрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Проте, суд зазначає, що в подальшому, при належному обґрунтуванні позивач не позбавляється права подати нове клопотання про забезпечення позову.

Особа, яка зацікавлена у скасуванні заходів забезпечення позову повинна враховувати, що у цьому випадку заходи забезпечення можуть бути скасовані до набрання рішенням суду законної сили, тобто швидше. Разом з тим, ухвала про скасування заходів забезпечення позову підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду.

Згідно п. 9 ППВС України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільно процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду № 2 (v002700 09) від 12.06.2009), звернути увагу суддів про те, що відповідно до частин 9,10 ст. 153 ЦПК України (1618 15) ухвала про забезпечення позову виконується негайно, а її оскарження, на відміну від ухвали про скасування цього забезпечення, не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову, а також щодо скасування забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ППВС України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільно процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду № 2 (v002700 09) від 12.06.2009), ч. 3 ст. 154, п. 2 ч. 1 ст. 293 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву про скасування заходів забезпечення позову представника відповідача ОСОБА_4 в справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Русава К» про стягнення заборгованості, - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 10 лютого 2015 року по справі № 368/314/15 ц, провадження № 2/368/134/15, якою:

Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «РУСАВА-К» (, р.р.9 в КРД «Райфайзен банк Аваль» м.Кагарлик, вул..Фрунзе, 92 ) вчиняти будь-які дії направлені на відчуження, передачу в управління, користування або відчуження будь-яким іншим шляхом належного йому комплексу нерухомого майна, що знаходиться за адресою м. Кагарлик, вулиця Фрунзе, 92 «Б» і який складається з слідуючих приміщень:

- вагова, операторська, щитова, А, А 1, а 1, загальна площа 32,6 кв.м..;

- трансформаторна підстанція, Б, загальна площа 80,6 кв.м.;

- металевий силос, ємкістю 5000 тон, п, загальна площа 393,9 кв.м.;

- металевий силос, ємкістю 5000 тон, п 1, загальна площа 393,9 кв.м.;

- металевий силос, ємкістю 5000 тон, п 2, загальна площа 393,9 кв.м.;

- металевий силос, ємкістю 10000 тон, п 3, загальна площа 615,4 кв.м.;

- металевий силос, ємкістю 10000 тон, п 4, загальна площа 615,4 кв.м.

і належить Товариству з обмеженою відповідальністю «РУСАВА-К» () на підставі Свідоцтва про право власності /САС №673692/, видане 25.07.2012 року Кагарлицькою міською радою Київської області.

Ухвала на підставі п. 2 ч. 1 ст. 293 ЦПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається згідно ч. 2 ст. 294 ЦПК України протягом п»яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга на підставі ч. 1 ст. 296 ЦПК України може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд.

Суддя: О.В. Закаблук

С