АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/6644/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/1267/к/15 суддя: Пустовіт О.Г.
Категорія - 48 (І) Суддя-доповідач - Чорнобук В.І.
УХВАЛА

Іменем України

01 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді: Чорнобук В.І.

суддів: Бондар Я.М., Соколан Н.О.

при секретарі: Горбачевській І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей виконкому Жовтневої районної у місті ради про позбавлення батьківських прав, -

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей виконкому Жовтневої районної у місті ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 20 липня 2001 року по 03 липня 2012 року вона з відповідачем ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають двоє дітей: доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які фактично мешкають разом з позивачем і знаходиться на її утриманні.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 березня 2012 року з ОСОБА_3 на її користь стягнуті щомісяця аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму громадян на утримання неповнолітніх дітей. Незважаючи на вказане рішення відповідачем аліменти на утримання дітей не сплачуються.

З січня 2008 року шлюбні стосунки між сторонами фактично припинено, відповідач проживає окремо, участі у вихованні дітей не приймає. Рішенням Подільського районного суду м. Києва шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

12 вересня 2012 року між позивачем та ОСОБА_7 укладено шлюб, від якого вони мають доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. Після укладення шлюбу вона з новим чоловіком повністю піклуються про дітей, повністю забезпечують їх всіма необхідними речами та повноцінним харчуванням, медичним доглядом та іншими речами, які необхідні для нормального самоусвідомлення дитини.

На даний час, відповідач не підтримує жодного зв'язку з дітьми, не цікавиться та не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, окрім того не надає жодної матеріальної допомоги, тобто повністю ігнорує обов'язки батька щодо виконання батьківських обов'язків.

За таких обставин, ОСОБА_2 просила суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на необґрунтованість рішення суду та невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Зокрема, судом не враховано, що відповідачем не сплачуються аліменти на утримання дітей та станом на грудень 2014 року він має заборгованість у розмірі 40 690,45 грн., що підтверджується відповідними довідками. Копії квитанцій, які наявні в матеріалах справи, підтверджують те, що ОСОБА_3 сплачував аліменти у 2009-2012 роках нерегулярно та не в обсязі необхідному на утримання дітей. Також, судом не взято до уваги, що позивач і діти постійно були зареєстровані та проживали у м. Києві, що підтверджується відповідною довідкою, тому висновок суду про те, що ОСОБА_2 переїхала жити до м. Києва не відповідає обставинам справи. На думку позивача, в матеріалах справи наявні численні докази на підтвердження того, що відповідач свідомо ухиляється від виховання дітей та не піклується про них. Крім того, суд першої інстанції не надав жодної оцінки обставинам викладеним у висновку органу опіки та піклування і не зазначив обставин, які б свідчили про те, що даний висновок є необґрунтованим та порушує інтереси дітей.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 з 20 липня 2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі. 03 липня 2012 року шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 липня 2012 року. (а.с.11)

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8) та сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9), які проживають разом із матір'ю та знаходяться на її утриманні. (а.с.12)

Відповідно до заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 березня 2012 року (а.с.10) з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх спільних дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, але не менше 30 % мінімуму громадян, починаючи з 15 лютого 2012 року до досягнення дітьми повноліття.

З Висновку виконкому Жовтневої районної у місті ради від 06 лютого 2015 року (а.с.63) вбачається, що виконком Жовтневої районної у місті ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача у відношенні дітей. В обґрунтування висновку зазначено, що відповідач не виконує батьківських обов'язків, не піклуються про фізичний стан та духовний розвиток дітей, не готує їх до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу в інтересах малолітніх дітей.

Також вказано, що відповідач має заборгованість по аліментам у розмірі 40 690,45 грн., що також підтверджується довідкою Жовтневого ВДВС Криворізького МУЮ про розмір заборгованості по виконавчому листу №2607-2461 від 26.03.2012 року. (а.с.54)

Крім того, у вказаному висновку вказано, що згідно характеристики ТОВ «Житлокомцентр» відповідач громадський порядок не порушує, скарг на ОСОБА_3 не надходило, згідно рапорту дільничного інспектора міліції Жовтневого РВ КМУ УМВС України у Дніпропетровській області та з пояснень сусідів у вживанні наркотичних речовин та спиртних напоїв не помічений, на обліку в управлінні ПФУ в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та Управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Жовтневої районної у місті ради не перебуває та допомоги не отримує. В пояснювальній ОСОБА_3 зазначив, що не згоден з позбавленням його батьківських прав, з 2012 року спілкується з дітьми рідко, кошти висилає дітям по можливості, офіційно не працевлаштований.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позивних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 164,165,166 СК України та виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і за встановлених обставин справи його застосування не є доцільним, оскільки позивачем не надано безсумнівних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дітей та у чому полягає винна поведінка відповідача і свідоме нехтування ним своїми обов'язками.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

У пунктах 15,16 Постанови Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, ОСОБА_2 посилалась на те, що відповідач ухиляються від виховання своїх дітей, не виявляє до них ніякого інтересу та не надає матеріальної допомоги на їх утримання, так як своєчасно не сплачує аліменти та має заборгованість.

Разом з тим, в матеріалах справи містяться відповідні квитанції (а.с.64-74) про переказ відповідачем ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_2 грошових коштів в рахунок аліментів на утримання їх спільних дітей. Однак, позивачем не в повному обсязі отримувались вказані грошові кошти. Факт часткового виконання відповідачем своїх обов'язків зі сплати аліментів підтверджується також випискою з карткового рахунку позивача від 24.11.2015 року, з якої вбачається,що ОСОБА_3 перерахував ОСОБА_2 на утримання дітей 31.08.2015 року - 500 грн. та 31.10.2015 року - 500 грн. Тому, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не сплачуються аліменти на утримання дітей, оскільки вони суперечать наявним у справі письмовим доказам.

З довідки ЖБК «Академічний-10» від 14.03.2014 року №253 (а.с.11) ОСОБА_2 зареєстрована та проживає з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 і сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що у відповідача є деякі перешкоди для повноцінної його участі у вихованні дітей, зважаючи на те, що він та діти проживають у різних містах.

Крім того, колегія суддів враховує, що під час надання Висновку виконкомом Жовтневої районної у місті ради від 06.02.2015 року №7/32-378 та під час розгляду справи судом першої інстанції, ОСОБА_3 заперечував проти позбавлення його батьківських прав та вказував, що має намір належним чином виконувати свої батьківські обов'язки.

Відповідно до ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, в порушення положень ст.10,60 ЦПК України, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції, позивачем ОСОБА_2 та її представником ОСОБА_4 не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження умисного ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дітей, винної поведінки ОСОБА_3 у вчиненні таких дій та свідомого нехтування ним своїми обов'язками. Тому колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги щодо того, що в матеріалах справи наявні численні докази на підтвердження того, що відповідач свідомо ухиляється від виховання дітей та не піклується про них.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції проаналізувавши обставини та матеріали справи, надавши оцінку Висновку виконкому Жовтневої районної у місті ради від 06 лютого 2015 року в сукупності з іншими наявними у справі доказами і поясненнями сторін, встановивши під час судового розгляду, що ОСОБА_3 намагається приймати участь у вихованні дітей, виявляє стійке бажання до виконання батьківських обов'язків, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки обставинам викладеним у висновку органу опіки та піклування і не зазначив обставин, які б свідчили про те, що даний висновок є необґрунтованим та порушує інтереси дітей, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. На думку колегії суддів, суд надавши належної оцінки Висновку виконкому Жовтневої районної у місті ради від 06.02.2015 року №7/32-378, зіставивши викладені у ньому обставини та висновки з іншими письмовими матеріалами і обставинами справи, дійшов обґрунтованого висновку, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав за встановлених обставин є недоцільним.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують та не містять підстав для її задоволення.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: