№ производства 2/646/2323/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.12.15 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого: cудді Чудовського Д.О.,

при секретарі судового засідання: Жура О.В., Штефан А.Г.,

учасники цивільного процесу: не зявились,

розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

16.10.2015 року до Червонозаводського районного суду м. Харкова звернулась ОСОБА_1 з позовними вимогами до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 0, укладеного 21.11.2006 року між позивачем та відповідачем. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що умови кредитного договору про дострокове повернення кредиту, про зміну та розірвання його за ініціативою банку, зміну розміру процентної ставки, можливість розголошення банком конфіденційної інформації є дискримінаційними, призводять до дисбалансу прав сторін договору та є несправедливими. Крім того, сам договір не містить детальний розпис загальної вартості кредиту, у звязку з чим позивача було введено в оману банком та з підстав встановлених ст. 230 ЦК України і ч. 6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» такий договір слід визнати недійсним.

Позивач та його представник у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Представник відповідача повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не зявився, однак подав заперечення на позовну заяву у яких просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Суд дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

У судовому засіданні встановлено, що 21.11.2006 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (на далі договір) (а.с. 8-15).

Зі змісту договору вбачається, що банк зобовязувався надати позичальнику кредит у формі поновлювальної кредитної лінії в національній валюті в сумі ліміту, що дорівнює 600 000,00 грн. до 20.11.2017 року, з виплатою 17,5% річних та комісії у розмірі 2% за кожен виданий транш. Також між сторонами було погоджено умови про дострокове повернення кредиту, про зміну та розірвання його за ініціативою банку, зміну розміру процентної ставки, забезпечення кредиту та страхування предмету застави (іпотеки) відповідальність сторін, графік сплати кредиту.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем були погоджені усі істотні умови договору та він був укладений.

Відповідно до п. 9.13. договору, підписання даного Договору Позичальником свідчить про те, що: - всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; - перед підписанням даного Договору Позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на момент підписання сторонами договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат,пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сторони вільно та на власний розсуд погодили умови договору, які не суперечили вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на момент підписання сторонами договору, та іншим нормативно-правовим актам України.

Судом не приймаються доводи позивача, що зміст договору не відповідає вимогам Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року за № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», оскільки дана Постанова набула чинності після укладання сторонами договору.

Отже, позивачем не доведено, що укладання спірного договору стало наслідком нечесної підприємницької практики зі сторони відповідача.

Статтею 230 ЦК України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Доказів того, що відповідач навмисно ввів в оману позивача при укладанні договору, останнім до суду не додано, з цих підстав, суд відмовляє у задоволені позовних вимог про визнання договору недійсним.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.626, 627, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 11, 19 ЗУ «Про захист прав споживача» ст. ст. 3, 10, 60, 88, 212, 214-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору залишити без задоволення.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст виготовлено 09.12.2015 року

Суддя Д.О. Чудовський