АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Винту Ю.М., Кулянда М.І.

секретар Герман Я.І.

за участю: представника обласного комунального підприємства «Буковина-Фарм» ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до обласного комунального підприємства «Буковина-Фарм» про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою обласного комунального підприємства «Буковина-Фарм» на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 13 січня 2015 року,

встановила:

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом.

Просила стягнути на її користь з обласного комунального підприємства «Буковина-Фарм» (далі ОКП «Буковина-Фарм») борг в сумі 46 050 гривень 85 копійок.

Посилалася на те, що 17 травня 2013 року між нею та обласним комунальним підприємством «Аптека №110» (далі ОКП «Аптека №110») був укладений договір про переведення боргу №27. Відповідно до умов вказаного договору позивачкою було виконано грошове зобовязання за договором від 4 січня 2010 року на користь приватного акціонерного товариство «Альба Україна» на суму 10 393 гривні 37 копійок. ОКП «Атпека №110» зобовязалось не пізніше 1 серпня 2013 року сплатити позивачці кошти за прийняття боргу в сумі 10 393 гривні 37 копійок.

Рішенням Чернівецької обласної ради №73-10/12 від 31 травня 2012 року з урахуванням змін, внесених рішенням від 14 березня 2013 року №12-14/13, ОКП «Аптека №110» припинено шляхом приєднання до ОКП «Буковина-Фарм».

Протягом вересня-жовтня 2013 року ОКП «Аптека» сплатило в рахунок виконання вищевказаних зобовязань 2 000 гривень.

У звязку з неналежним виконанням зобовязань за вищевказаним договором у відповідача, як правонаступника ОКП «Аптека», виникла заборгованість в сумі 46 050 гривень 85 копійок, що складається з суми боргу в розмірі 8 393 гривні 37 копійок, трьох відсотків річних в сумі 306 гривень 99 копійок та пені в сумі 37 350 гривень 49 копійок.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 13 січня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОКП «Буковина-Фарм» на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 8 393 гривні 37 копійок, 30 634 гривні 45 копійок пені за прострочення виконання зобовязання та три проценти річних в сумі 306 гривень 99 копійок, а всього 39 334 гривні 81 копійка.

В апеляційній скарзі ОКП «Буковина-Фарм» просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача пені в сумі 30 634 гривні 45 копійок та трьох відсотків річних в сумі 306 гривень 99 копійок скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог. В решті рішення залишити без змін.

Посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики у звязку з простроченням ним строку повернення позики та трьох відсотків річних від суми заборгованості.

Суд вважав, що розмір пені за прострочення виконання зобовязання слід зменшити в межах однорічного строку позовної давності.

Сторони дійшли згоди з усіх істотних умов договору, зокрема і щодо відповідальності за його невиконання.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Так, статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 520 ЦК України передбачено, що боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 3 статті 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи 17 травня 2013 року між позивачкою та ОКП «Аптека №110» був укладений договір про переведення боргу. Відповідно до умов вказаного договору позивачкою було виконано грошове зобовязання за договором від 4 січня 2010 року на користь приватного акціонерного товариство «Альба Україна» на суму 10 393 гривні 37 копійок. ОКП «Атпека №110» зобовязалось не пізніше 1 серпня 2013 року сплатити позивачці кошти за прийняття боргу в сумі 10 393 гривні 37 копійок (а.с.3-4).

16 вересня 2014 року ОСОБА_2 направила на адресу ОКП «Буковина-Фарм» вимогу про виконання грошового зобовязання, яке було ним отримано19 вересня 2014 року (а.с.9-10)

Рішенням Чернівецької обласної ради №73-10/12 від 31 травня 2012 року з урахуванням змін, внесених рішенням від 14 березня 2013 року №12-14/13, ОКП «Аптека №110» припинено шляхом приєднання до ОКП «Буковина-Фарм» (а.с.11-15).

Протягом вересня-жовтня 2013 року ОКП «Аптека» сплатило в рахунок виконання вищевказаних зобовязань 2 000 гривень, що визнається сторонами та не підлягає доказуванню.

Судом першої інстанції не враховано, що нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені субєктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у звязку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише з наявністю про це заяви сторони.

Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

В матеріалах справи відсутня заява обласного комунального підприємства «Буковина-Фарм» про застосування строків позовної давності, яка подана до винесення місцевим судом рішення, згідно вимог частини третьої статті 267 ЦК України, а тому суд першої інстанції помилково зменшив пеню в межах строку позовної давності.

Згідно пункту 5.2 договору про переведення боргу від 17 травня 2013 року за несвоєчасне виконання свої грошових зобовязань за цим договором, первісний боржник зобовязується сплатити новому боржникові за його вимогою пеню в розмірі 1 відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення.

З матеріалів справи вбачається, що за період з 1 серпня 2013 року по 20 жовтня 2014 року відповідачу нарахована пеня в сумі 37 350 гривень 49 копійок виходячи з наступного розрахунку.

Період з 1 серпня 2013 року по 20 жовтня 2014 року налічує 445 днів.

Сума боргу складає 8 393 гривні 37 копійок.

Пеня за один день складає 83 гривні 93 копійки (8 393,37/100=83,93) .

Сума пені за 445 днів складає 37 350 гривень 49 копійок (83,93*445=37 350 гривень 49 копійок).

Розмір нарахованої пені в сумі 37 350 гривень 49 копійок значно перевищує суму боргу за договором , яка становить 8700 гривень 36 копійок.

Представник відповідача пояснив суду , що в ОКП «Буковина-Фарм» на сьогоднішній день важке фінансове становище та значна кількість боргів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідно до правил частиною 3 статті 551 ЦК України слід зменшити розмір пені з суми 37 350 гривень 49 копійок на суму в розмірі 8000 ( вісім ) тисяч гривень.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції ухвалив рішення в частині стягнення з відповідача пені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОКП «Буковина-Фарм» на користь ОСОБА_2 8 000 гривень пені.

У звязку з вищенаведеним також слід змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення з обласного комунального підприємства «Буковина-Фарм» на користь ОСОБА_2 загальної суми заборгованості.

Змінити загальну суму заборгованості, яка підлягає стягненню з обласного комунального підприємства «Буковина-Фарм» на користь ОСОБА_2 з 39 334 гривні 81 на 16 700 гривень 36 копійок.

Помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача є заборгованість перед позивачем тільки в сумі 8 393 гривні 37 копійок та відсутність вини його вини за невиконання зобовязання.

Згідно частини 2 статті 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 104, 105, 110 ЦК України ліквідаціє є такою формою припинення юридичної особи за рішення її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами у передбачених ними випадках, у результаті якої вона припиняє свою діяльність (справи і майно) без правонаступництва, тобто без переходу прав та обовязків до інших осіб.

Іншою формою припинення юридичної особи є передача всього свого майна, прав та обовязків іншим юридичним особам-правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу чи перетворення (статті 104-109 ЦК України).

У розумінні зазначених норм закону приєднання це така форма реорганізації, при якій одна юридична особа включається до складу іншої юридичної особи, що продовжує існувати й далі, але в більшому масштабі. Приєднувана ж організація припиняє свою діяльність як самостійна юридична особа. У разі приєднання на підставі передавального акта орган, який здійснює державну реєстрацію юридичної особи, виключає юридичну особу, яка припинила діяльність, з державного реєстру.

Юридична особа-правонаступник, до якої внаслідок приєднання перейшли майно, права та обовязки припиненої юридичної особи, несе відповідальність за її зобовязаннями в повному обсязі (стаття 107 ЦК України).

ОКП «Буковина-Фарм» є юридичною особою-правонаступником після ліквідації ОКП «Аптека №110» та несе відповідальність за її зобовязання в повному обсязі.

Відповідно до правил статті 88 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону (в редакції чинній на момент подання до суду позовної заяви) встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до статті 8 «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року, № 80-VIII установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривень.

З квитанції №21 від 10 листопада 2014 року вбачається, що за подання до суду позовної заяви позивач сплатила судовий збір в сумі 460 гривень 51 копійка (а.с.19).

З квитанції №33569452 від 23 січня 2015 року вбачається, що за подання апеляційної скарги відповідач сплатив судовий збір в сумі 154 гривні 72 копійки (а.с.65)

З квитанції №107 від 14 квітня 2015 року вбачається, що за подання касаційної скарги позивач сплатила судовий збір в сумі 323 гривні (а.с.116).

З мотивувальної частини рішення вбачається, що колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення в частині стягнення пені та стягнення такої пені в сумі 8 000 гривень.

Отже, позовні вимоги позивача задоволено на загальну суму 16 700 (шістнадцять тисяч шістсот) гривень 36 копійок, що становить 35,27 відсотків від ціни позову.

З обласного комунального підприємства «Буковина-Фарм» слід стягнути на користь ОСОБА_2 257 гривень 30 копійок в рахунок відшкодування судових витрати, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та касаційної скарги.

Апеляційну скарги комунального підприємства «Буковина-Фарм» задоволено частково та зменшено загальну суму пені, яка підлягає стягненню з відповідача на суму 22 634 гривні 45 копійок, що становить 73,15 % від загальної суми боргу, стягнутого за рішенням суду першої інстанції.

З ОСОБА_2 на користь комунального підприємства «Буковина-Фарм» слід стягнути 113 гривень 18 копійок в рахунок відшкодування судових витрати, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу обласного комунального підприємства «Буковина-Фарм» задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 13 січня 2015 року в частині стягнення з обласного комунального підприємства «Буковина-Фарм» на користь ОСОБА_2 пені скасувати.

Позов ОСОБА_2 до обласного комунального підприємства «Буковина-Фарм» про стягнення пені задовольнити частково.

Стягнути з обласного комунального підприємства «Буковина-Фарм» на користь ОСОБА_2 8 000 (вісім тисяч) гривень пені.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 13 січня 2015 року в частині стягнення з обласного комунального підприємства «Буковина-Фарм» на користь ОСОБА_2 загальної суми заборгованості змінити, визначивши загальну суму заборгованості, яка підлягає стягненню з обласного комунального підприємства «Буковина-Фарм» на користь ОСОБА_2 в розмірі 16 700 (шістнадцять тисяч шістсот) гривень 36 копійок.

Стягнути з обласного комунального підприємства «Буковина-Фарм» на користь ОСОБА_2 257 (двісті пятдесят сім) гривень 30 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та касаційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь комунального підприємства «Буковина-Фарм» 113 (сто тринадцять) гривень 18 копійок в рахунок відшкодування судових витрати, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: