02 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЗавгородньоїІ.М., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Луганської області від 06 липня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суд із позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, в якому народилась донька ОСОБА_6, яка на теперішній час є студенткою першого курсу денної форми навчання, Інституту підготовки кадрів для органів прокуратури України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, у зв'язку з чим потребує майнової допомоги. Ураховуючи наведене ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі на доньку ОСОБА_6 в розмірі 1 000 грн, але не менше 30 % прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до закінчення донькою навчання.
Заочним рішенням Сєверодонецького міського суду Луганської області від 11 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на доньку ОСОБА_6 в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з
10 листопада 2014 року і до закінчення навчання ОСОБА_6, але не більш як до досягнення нею 23 років. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення в межах стягнення платежу за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішенням апеляційного суду Луганської області від 06 липня 2015 року рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Луганської області від 06 липня 2015 року та залишити в силі рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від

11 грудня 2014 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив із пояснень ОСОБА_4 про наявність у відповідача можливості надавати майнову допомогу своїй доньці ОСОБА_6 в зв'язку з її навчанням, оскільки ОСОБА_5 їздить на заробітки за кордон. При цьому врахував, що на утриманні відповідача знаходиться двоє неповнолітніх дітей.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із відсутності у відповідача можливості надавати майнову допомогу своїй доньці ОСОБА_6 в зв'язку з її навчанням. Крім того, зазначив, що ОСОБА_4 звернулась до суду з порушенням положень ч. 3 ст. 199 СК України.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в якому народилась донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є студенткою першого курсу, денної форми навчання, Інституту підготовки кадрів для органів прокуратури України, Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого.

Встановлено, що у відповідача на теперішній час є інша сім`я та двоє малолітніх дітей, які знаходяться на його утриманні (а. с. 82 - 84).

Крім того, із довідки з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб України про суми виплачених доходів вбачається, що ОСОБА_5 за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2014 року доходів не мав (а. с. 85).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 проживає та зареєстрована у гуртожитку АДРЕСА_1. ОСОБА_4 - мати ОСОБА_6 проживає АДРЕСА_2.

Згідно зі с. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що відповідач має іншу сімʼю та двох малолітніх дітей, які знаходяться на його утриманні, доходів на мав, а тому дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Крім того, вірно зазначив, що з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на повнолітню дитину ОСОБА_6 у зв'язку з продовженням навчання звернулась мати останньої ОСОБА_4, сама ОСОБА_6 у порушення положень ч. 3 ст. 199 СК України з таким позовом до суду не зверталася.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Луганської області від 06 липня 2015 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 06 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко