Ухвала

іменем україни

15 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Євграфової Є.П., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 04 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПАТ «ММК ім. Ілліча»), обґрунтовуючи вимоги тим, що до 15 лютого 2010 року він перебував у трудових відносинах із відповідачем. Під час його роботи на підприємстві, при виплаті заробітної плати не проводилась індексація, передбачена діючим законодавством, чим було порушено його права на оплату праці. У лютому 2014 року він звернувся до ПАТ «ММК ім. Ілліча» із заявою про сплату заборгованої заробітної плати, після чого у березні 2014 року відповідач сплатив йому суму індексації заробітної плати з компенсацією. Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 лютого 2010 року по 17 березня 2014 року в розмірі 263 460 грн 52 коп. та середній заробіток по день постановлення рішення суду, а також моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 04 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 27 січня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ММК імені Ілліча» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виплати індексації заробітної плати з компенсацією у розмірі 2 800 грн з утриманням ПАТ «ММК ім. Ілліча» з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті, та моральну шкоду в розмірі 150 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню, та задовольнити позов в цій частині повністю.

Судові рішення в частині вимог про стягнення моральної шкоди не оскаржується, тому в цій частині в порядку ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядається.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення повністю не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 з 20 лютого 1984 року по 15 лютого 2010 року перебував у трудових відносинах із ПАТ «ММК ім. Ілліча» та був звільнений за власним бажанням за ч. 1 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а. с. 6).

З березня 2003 року по липень 2006 року ОСОБА_3 нараховувалась і виплачувалась заробітна плата без урахування вимог законодавства щодо індексації її розміру, що підтверджується довідкою ПАТ «ММК ім. Ілліча» (а. с. 61).

Наявність факту порушення трудового законодавства в частині невиплати позивачу індексації заробітної плати вбачається з наданого суду розрахунку індексації заробітної плати, згідно з яким розмір невиплачених сум індексації грошових доходів з компенсацією за вказаний період складає 1070 грн 60 коп., що підтверджується довідкою підприємства (а. с. 61).

На вимогу ОСОБА_3, адресовану 16 січня 2014 року ПАТ «ММК ім. Ілліча», 20 березня 2014 року йому сплачено заборгованість з індексації заробітної плати за період з 01 березня 2003 року по липень 2006 року з компенсацією за несвоєчасну невиплату цієї частини заробітної плати в сумі 1070 грн 60 коп., а з відрахуванням податків та обов'язкових платежів позивач фактично отримав кошти у розмірі 893 грн 89 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 20 березня 2014 року № 11256.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із положень ч. 2 ст. 117 КЗпП України, та з урахуванням спору між сторонами щодо розміру заборгованості, стягнув частково середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з принципу розумності, справедливості та співмірності сум індексації з компенсацією та виплаченої позивачеві заробітної плати.

Проте повністю з такими висновками судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Судами встановлено, що ПАТ «ММК ім. Ілліча» добровільно сплатило ОСОБА_3 заборгованість з індексації заробітної плати у розмірі 1070 грн 60 коп., тобто відповідач визнав факт порушення трудового законодавства частині невиплати позивачу індексації заробітної плати на вказану суму.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули, належним чином не з'ясували фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, поза увагою судів залишилося те, що між позивачем та відповідачем відсутній спір про розмір належної ОСОБА_3 до виплати суми індексації заробітної плати з компенсацією за несвоєчасну невиплату цієї частини заробітної плати згідно зі ст. ст. 2, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», яка у добровільному порядку сплачена відповідачем, а тому дійшли передчасного висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку після його звільнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 04 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 січня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

Судді: Є.П. Євграфова

В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Попович