АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7855/15 Справа № 186/631/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.,

суддів Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі Самокиші О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що 25 серпня 2006 року між нею та ОСОБА_2, було укладено шлюб, від якого вони мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час шлюбу ними на підставі договору купівлі-продажу від 20 серпня 2011 року придбано квартиру № 11, що знаходиться за адресою: м. Першотравенськ, вул. Гагаріна, будинок № 14, вартістю 36000 грн., а 15 травня 2014 року вони з відповідачем розлучилися.

При розлучені угоди про поділ спільного майна вони не досягли, а оскільки спірна квартира була зареєстрована на відповідача, але набута за час шлюбу просила визнати за нею право власності на 1/2 частину цієї квартири, а судові витрати покласти на відповідача.

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що вказана квартира була придбана ним за кошти його батька, які йому надав останній саме на придбання квартири ним особисто, а тому просив суд визнати спірну квартиру його особистою приватною власністю.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено та ухвалено визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири №11, що знаходиться за адресою: м. Першотравенськ, вул. Гагаріна, будинок № 14, Дніпропетровської області, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Цим же рішенням суду стягнуто із ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 360 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні первісного позову та задовольнити його зустрічний позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 серпня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, було укладено шлюб, який зареєстрований Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 685, та від цього шлюбу вони мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10, 11).

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 15 травня 2014 року шлюб між ними розірвано (а.с. 12). Після розлучення позивачка разом з сином залишилися проживати у спірній квартирі.

Угоди про поділ спільного майна при розірванні шлюбу сторони не досягли.

Крім того, судом встановлено, що за час шлюбу ними на підставі договору купівлі-продажу від 20 серпня 2011 року придбано квартиру № 11, що знаходиться за адресою: місто Першотравенськ Дніпропетровської області по вулиці Гагаріна, будинок № 14, вартістю 36 000 грн., покупцем в договорі зазначений ОСОБА_2 (а.с. 14).

Положеннями ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

За змістом ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема й майно, набуте нею, ним за шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Оскільки законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна набутого подружжям у шлюбі, то обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього.

Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття, а підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

Згідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідач ОСОБА_2 звертаючись до суду із зустрічним позовом вказував, що спірна квартира придбана ним за особисті кошти, отримані ним від батька, тобто у нього виникло право особистої приватної власності на цю квартиру, проте ці твердження є припущеннями, оскільки як вбачається з матеріалів справи при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 20 серпня 2011 року, яку позивач за зустрічним позовом вважає своєю особистою приватною власністю, він отримав згоду дружини, тобто ОСОБА_3 на придбання квартири, висловлену у заяві на ім'я приватного нотаріуса, що відображено у п. 8 зазначеного договору. Договір купівлі-продажу спірної квартири також сторонами не оспорювався, під час розгляду справи ОСОБА_2, не заперечував обставин придбання спірної квартири під час шлюбу із згоди іншого подружжя, а тому відповідно до вимог ст. 65 СК України ОСОБА_3, надала згоду на придбання спірного нерухомого майна в інтересах сім`ї і набуте майно - квартира № 11, що знаходиться за адресою: місто Першотравенськ Дніпропетровської області по вулиці Гагаріна, будинок № 14, є спільною сумісною власністю подружжя.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що спірна квартира придбана відповідачем під час шлюбу із позивачем, а тому ця квартира є їх спільною сумісною власністю, обгрунтовано задовольнивши первісний позов, відмовивши при цьому в задоволенні зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про незаконність рішення суду, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки доказів цим доводам відповідач суду не надав, а відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, саме на відповідача покладено обовязок доводити набуття спірної квартири ним особисто, але таких доказів суду надано не було, а інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що при розгляді справи, судом першої інстанції були виконані всі вимоги процесуального закону, всебічно перевірено обставини, спір вирішено у відповідності з нормами матеріального права. Рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними. Отже апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: