справа №176/2415/13-ц
провадження №2/176/104/15
РІШЕННЯ

Іменем України

30 листопада 2015 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої - судді Павловської І.А.

при секретарі Ніколенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про визнання удаваним правочину дарування, про визнання дійсним правочину купівлі продажу будинку, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, про поділ майна,що є спільною сумісною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 28 серпня 2013 року звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, де просить визнати недійсним договір дарування 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою Дніпропетровська область, місто Жовті Води, вулиця Стаханівська, 1, на земельній ділянці прощею 0,2421 га., укладений 04 жовтня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнавши при цьому зазначену угоду договором купівлі-продажу. Також просить визнати зазначену частину домоволодіння спільною сумісною власністю її та відповідача, як подружжя, визнавши за кожним із них право власності по 1/10 частки будинку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 09 вересня 2006 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2,18 квітня 2012 року шлюб між ними розірваний. В період шлюбу за спільні кошти був придбаний автомобіль марки Славута, який було зареєстровано на імя позивача. Пізніше, у 2010 році продавши автомобіль, за спільні кошти було придбано 1/5 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою Дніпропетровська область місто Жовті Води вулиця Стаханівська будинок 1.Але при оформленні угоди у звязку зі смертю одного із співвласників житлового будинку, вимушені були укласти договір дарування 1/5 частки будинку на імя відповідача, хоча фактично будинок був придбаний. Після розірвання шлюбу, угоди про добровільний розподіл спільно набутого майна подружжя не досягнуто у звязку із чим позивачка вимушена звернутися до суду з позовом.

Позивач, ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилася. При цьому, надала заяву, щодо підтримання позовних вимог та прохання розглянути справу за її відсутності.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у судове засідання не зявився , надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає в повному обсязі та у їх задоволені просить відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений у порядку ст. 74, 75 ЦПК України.

Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дніпропетровської області 04 жовтня 2010 року, ОСОБА_3 як дарувальник, передав безоплатно у власність (подарував), а відповідач ОСОБА_2 прийняв у власність (дарунок) 1/5 частка у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими побудовами , що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Жовті Води, вулиця Стаханівська будинок під номером 1 на земельній ділянці площею 0,2421 га.(матеріали справи №176/1997/13ц. а.с.25-26).

При цьому, під час укладення договору сторонам роз"яснено вимоги законодавства, щодо змісту й правових наслідків правочину що укладається, і вони підтвердили, що цей договір не носить характеру мнимої чи удаваної угоди. Дарувальник ствердив, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального.

З огляду на вказане, договір дарування що оспорюється відповідає вимогам статті 719 ЦК України, тобто його укладено у письмовій формі і нотаріально посвідчено.

Відповідно до положень статті 235 Цивільного кодексу України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. При цьому, виходячи зі змісту ст.235 ЦК України, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Необхідною умовою удаваного правочину при його оформленні, є наявність умислу обох сторін, направленного на приховування іншого правочину.

Відповідно до статей 11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тобто, в силу приписів статті 60 ЦПК України та вимог ст. 235 ЦК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 4) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Із преамбули договору дарування вбачається, що сторони при укладенні цього договору діяли добровільно і перебували при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміли значення своїх дій і попередньо були ознайомлені нотаріусом із приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними договір. Крім того, сторони підтвердили, що цей договір не носить характеру уявного та удаваного правочину. Договір дарування підписаний особисто дарувальником, а не через представників (матеріали справи №176/1997/13ц. а.с.25-26).

З договору вбачається, що волевиявлення сторін було направлено саме на укладання договору дарування квартири.

Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів оплатної передачі у власність відповідачу спірного домоволодіння, що регулюються саме правилами правочину договору купівлі-продажу, а не дарування. Позивачем не доведено суду про які саме істотні умови договору купівлі - продажу спірного домоволодіння , зокрема про його ціну, була досягнута домовленність між сторонами договору дарування, і факт передачі грошей сторонами, письмовими доказами не підтверджений.

Отже, посилання позивачки на удаваність договору дарування, що на її думку полягає в прихованні договору-купівлі, не грунтується на законі.

Крім цього встановлено, що в період укладання угоди дарування та державної реєстрації права власності на подарований будинок, подружні стосунки між сторонами були добрими, побудовані на взаємності сімейних прав та обов"язків, і такі обставини не можуть вказувати на вчинення відповідачем умисних дій, направлених на порушення права спільної сумісної власності позивачки на придбане під час шлюбу майно.

З врахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що між відповідачем та дарувальником ОСОБА_3 при укладені договору дарування досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, що підтверджуються письмовими доказами, відбулось його повне виконання, а тому не має підстав вважати договір дарування таким, що вчинений з метою приховати договір купівлі-продажу.

З огляду на вказане, суд вважає безпідставними позовні вимоги заявлені позивачкою щодо визнання спірної частки житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя, набутої чід час шлюбу та визнання за нею права власності на 1/10 частини вказаного житлового будинку.

Так, згідно ч.1 п.2 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Як убачається з матеріалів справи, спірна частка житлового будинку набута відповідачем у власність на підставі договору дарування від 04 жовтня 2010 року укладенного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідченного приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дніпропетровської області та зареєстрованного в реєстрі за № 3956, і є його особистою приватною власністю, а тому поділу її у відповідності до ст. 70 СК України не підлягає.

Вказаний договір є чинним, і відповідає вимогам чинного законодавства.

А тому, керуючись ст.ст.10, 60, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. 235, 717-720 ЦК України, ст. 57,60 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа ОСОБА_3 про визнання удаваним правочину дарування, про визнання дійсним правочину купівлі продажу будинку, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, про поділ майна,що є спільною сумісною власністю, відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області у десятиденний строк з дня її проголошення, через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Жовтоводського міського суду І.А.Павловська