РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2015 року Комсомольський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого -судді : Котьо І.В.

при секретарі: Мартошенко А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики , -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом посилаючись на ту обставину що , відповідно до договору позики від 22 травня 2009 року укладеного між ним та відповідачем, відповідач зобов'язався повернути йому 33000 доларів США протягом 36 місяців починаючи з 30 липня 2009 року щомісячними платежами не менше ніж 500 доларів США щомісячно .

Крім того, відповідно до договору позики укладеного між ним та відповідачем 31 жовтня 2012 року він передав , а відповідач зобов'язався повернути йому через рік 239700 грн., що еквівалентно 30000 доларів США , тобто до 31 жовтня 2013 року. Оскільки до теперішнього часу відповідач не виконав умов договору , просив стягнути на його користь суму боргу за договором від 22 травня 2009 року в розмірі 271920 грн. та за договором від 31 жовтня 2012 року суму боргу з нарахованими процентами в розмірі 383520 грн.,що еквівалентно 46543.69 доларів США.

Відповідно до положень ст. 31 ЦПК України позивач заявою від 05 березня 2015 року збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути на його користь з відповідача суму боргу з нарахованими відсотками за договором від 31 жовтня 2012 року , що на момент складання позову становили еквівалент 46543.69 доларів США ,а на день винесення рішення, за курсом НБУ є 1106343.51грн. та за договором від 22 травня 2009 року суму боргу у розмірі 33000 доларів США що на курсом НБУ на день винесення рішення є 784410 грн.

Позивач та його представник за довіреністю ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримали і просили суд задовольнити його посилаючись на обставини викладені в ньому .

Відповідач до судового засідання не з'явився про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином , про причини неявки суд не повідомив. Раніше допитаний в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволені за необґрунтованістю.

Представник відповідача , за довіреністю ОСОБА_4 до судового засідання не з'явилась про дату час та місце справи повідомлялась належним чином про причини неявки суд не повідомила.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю.

Вислухавши сторони , їх представників , експерта та свідків , дослідивши матеріали справи суд встановив , що на підставі договору позики який було укладено між сторонами 31 жовтня 2012 року в письмовій формі , де справжність підпису відповідача перевірена судом в порядку ст. 143 ЦПК України , а саме висновком почеркознавчої експертизи №4730 від 06 лютого 2015 року , позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 239700 грн., що еквівалентно 30000 доларів США які відповідач зобов'язався повернути через 12 місяців ( п.4.1 договору) в порядку визначеному п.5 договору шляхом передачі готівкою або перерахування на банківський рахунок позивача, зі сплатою процентів в розмірі 5% щомісячно від суми позики ( або її частини ) до дня фактичного повернення позики ( п.2.2 договору ) . При простроченні повернення позики , згідно до п. 6.1 договору або її частини відповідач зобов'язався додатково сплатити відсотки в розмірі 3% річних від простроченої суми до моменту повернення позики , а також за умовами п.6.1.1 договору, у випадку прострочення повернення позики , відповідач зобов'язався повернути суму позики збільшену з урахуванням індексу інфляції за весь строк прострочення, та на підставі п.6.2 договору , у разі порушення строків перерахування процентів сплатити штраф у розмірі 3% від суми несвоєчасно сплачених процентів.

Обставини підписання вказаного договору сторонами в кафе по АДРЕСА_1 31 жовтня 2012 року підтвердили в судовому засідання свідки допитані за клопотанням позивача , а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7

З показів позивача, щодо виконання ним умов укладеного договору , належних доказів в заперечення чого не було надано суду відповідачем , судом встановлено що, позивачем було передано ОСОБА_8 в день підписання угоди 10700 доларів США , а 02 і 05 листопада 2012 року за допомогою системи «Лідер» перераховано з його власного рахунку на рахунок ОСОБА_8 відповідно 10000 доларів США та 9300 доларів США, що підтверджується рахунками квитанціями №847 та №421.

Оскільки відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів виконання ним умов вказаного договору , суд вважає що позовні вимоги заявлені позивачем в цій частині є обґрунтованими і з метою захисту порушеного права позивача, з урахуванням положень ст.ст.533,1049 ЦК України якими визначено валюту виконання грошових зобов'язань та обов'язок позичальника повернути позику , з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 30000 доларів США як сума основного боргу .

З урахуванням положень ст.1048 ЦК України , якою визначено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики розмір якої встановлений договором , з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 19500 доларів США з розрахунку 5% від суми позики щомісячно за період з листопада 2012 року по грудень 2013 року включно ( в межах заявлених позовних вимог на час звернення до суду - 30 грудня 2013 року).

Доводи представника відповідача щодо визнання неналежними та недопустимими доказів , а саме показів свідків допитаних за клопотанням позивача з посиланням на положення ч.2 ст. 1051 ЦК України , квитанцій від 02 та 05 листопада 2012 року про перерахунок грошових коштів позивачем на рахунок відповідача як такі що суперечать умовам договору(п.3.1) ,а висновок почеркознавчої експертизи від 06 лютого 2015 року як такий що ґрунтується на припущеннях та складений в порушення Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (далі Інструкції )судом визнаються не переконливими і такими що не відповідають обставинам встановленим судом оскільки, покази свідків щодо обставин підписання між сторонами договору не суперечать положенням ст. 1051 ЦК України, та співвідноситься як з висновком почеркознавчої експертизи так і роз'ясненнями експерта даними суду в порядку ст.189 ЦПК України , під час дослідження висновку який відповідає вимогам щодо його складення визначеним Інструкцією .

Крім того, згідно до положень ст. 1051 ЦК України, щодо якої позичальник має право оспорити договір позики , обов'язок доказування на тій підставі що грошові кошти не були одержані ним лежить на позичальникові. А оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того що позивач не виконав своїх обов'язків за вказаним договором позики , суд вважає що квитанції надані позивачем на підтвердження факту виконання ним зобов'язань за вказаним договором відповідають вимогам ст.ст.58,59,64 ЦПК України.

Письмові докази надані представником відповідача , а саме акт виконаних робіт від 31 жовтня 2012 року , договір від 31 жовтня 2012 року та протокол погодження договірної ціни від 31 жовтня 2012 року складені ОСОБА_8 з фізичними особами підприємцями так само як і покази свідка ОСОБА_9 , допитаної в судовому засіданні за клопотанням позивача, за своїм змістом не підтверджують заперечень відповідача та не спростовують тверджень позивача щодо обставин укладення договору позики від 31 жовтня 2012 року між сторонами у зв'язку з чим не можуть бути взяті судом за основу рішення.

Посилання представника відповідача щодо необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення грошових коштів в іноземній валюті , судом визнаються не переконливими оскільки за змістом ст.ст. 524,533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). Відповідно до положень ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з пунктами 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, визначається розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.

Вирішуючи питання в частині позовних вимог щодо стягнення грошових коштів за договором позики від 22 травня 2009 року , суд вважає що позовні вимоги в цій частині є не обґрунтованими,так як положеннями ст.1046 ЦК України визначено які правовідносини можна вважати договором позики.

А як встановлено судом ,з угоди укладеної між сторонами 22 травня 2009 року , та підтверджується показами позивача , позивач відмовлявся від партнерства в відповідачем у взуттєвому бізнесі в обмін на повернення його вкладень у вище вказаний бізнес в сумі 33000 доларів США , а відповідач зобов'язувався повернути позивачу протягом 36 місяців вказані грошові кошти починаючи з 30 серпня 2009 року. Оскільки умови викладені в даній угоді за своїм змістом не співвідносяться з нормами які регулюють ознаки договору позики , хоча не суперечать загальним нормам які визначають поняття та види договорів визначених главою 52 ЦК України, суд з урахуванням положень ч.1 ст. 11 ЦПК України , яка визначає що суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін , вважає що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню з підстав на які посилається позивач в їх обґрунтування, оскільки позивачем на думку суду обрано не належний спосіб захисту.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 6409.56 грн.

Керуючисьст.ст.10,11,88,410 ЦПК України, ст.ст. 192,524,533,626,628,1046,1048, 1049,1050 ЦК України , суд -

вирішив:

ОСОБА_10 ОСОБА_1 до Дері Ігаль про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина Ізраїлю на користь ОСОБА_1 громадянина Ізраїлю борг за договором позики від 31 жовтня 2012 року в розмірі 30000 доларів США , та проценти від суми позики в розмірі 19500 доларів США , всього 49500 доларів США конвертованих в національну валюту на день здійснення платежу.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення боргу за договором позики від 22 травня 2009 року в розмірі 33000 доларів США відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витраті в розмірі 6409.56 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Херсонської області через суд першої інстанції, яким є Комсомольський районний суд м. Херсона, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

З мотивованим рішенням суду сторони мають право ознайомитись з 16 квітня 2015 року .

Суддя: І.В.Котьо