Справа № 161/3740/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/773/54/15 Категорія: 47 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Карпук А.К., Здрилюк О.І.,

при секретарі - Концевич Я.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

представника відповідача Маяківської сільської ради ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Маяківської сільської ради Луцького району про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2014 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Маяківської сільської ради про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку у даній справі відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, покликаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 з 1996 року (а. с. 4, 5, 7-9).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Маяківської сільської ради №831 від 04.04.1996 року за попереднім власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 ОСОБА_7 рахувалось 0,38 га землі (без зазначення категорій цієї землі). При цьому відповідно до записів у погосподарській книзі у ОСОБА_7 в користуванні перебувало 0,30 га землі, з яких 0,10 га під будівлями. (а. с. 115).

Згідно з даними погосподарських та земельно-кадастрової книг Маяківської сільської ради з 1996 року і по даний час у користуванні ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка площею 0,30 га, зокрема для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га (а. с. 114, 116-118).

Рішенням Маяківської сільської ради від 25.12.2009 року №17/4.7 ОСОБА_1 була передана в приватну власність земельна ділянка площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною адресою на підставі його заяви від 22.12.2009 року (а. с. 119, 120).

Згідно з ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу (далі - ЗК) України земельну ділянку та право постійного користування нею виникає після одержання її власником чи користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, зокрема, передану у власність на підставі відповідного рішення органу влади, є державний акт.

Положення статті 152 ЗК України забезпечують громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

За змістом наведених правових норм судовому захисту підлягають порушені права власника (користувача) земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що позивач будучи власником житлового будинку та господарських будівель за адресою АДРЕСА_1, правовстановлюючі документи на земельну ділянку за вказаною адресою, а саме державний акт на право власності або ж користування не виготовляв. (а. с. 94-124).

Земельна ділянка являє собою частину земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ст. 79 ЗК України).

Статтею 79-1 ЗК України визначено процедуру формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав відповідно до якої основним критерієм сформованості земельної ділянки, є визначення меж цієї ділянки, її реєстрація у Державному земельному кадастрі та присвоєння кадастрового номера.

Отже, юридичними характеристиками кожної конкретної земельної ділянки є наявність меж, зафіксованість місця розташування та визначеність права на земельну ділянку.

В судовому засіданні представник апелянта вказував, що в натурі межі земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 не виносились.

Технічна документація щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку загальною площею 0,15 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1, не виготовлялась.

Межові знаки (точки повороту) спільної межі між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в натурі не встановлювались.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковою умовою задоволення позову.

Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_1 всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не довів та не надав належних доказів виникнення у нього права власності (користування) на земельну ділянку в розумінні положень статей 79, 79-1, 125, 126 ЗК України, розташовану за адресою АДРЕСА_1, Луцького району Волинської області, а відтак суд позбавлений можливості захистити його право в обраний ним спосіб.

Суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позовних вимогах.

Доводи апеляційної скарги про підставність позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: