Справа № 128/5411/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

15 квітня 2015 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Ганкіної І.А.,

при секретарі: Жигаровій Д.О.

позивачі ОСОБА_1

адвоката Коваль Т.Д.

відповідачеві ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Вінницької державної адміністрації про визначення місця проживання дитини ,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Органу опіки та піклування Вінницької державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що з відповідачем по справі ОСОБА_3 він перебував в зареєстрованому шлюбі, який 22 серпня 2014 року рішенням Вінницького районного суду Вінницької області був розірвано. Дане рішення набуло чинності 1 вересня 2014 року.

Від спільного проживання у шлюбі вони, сторони по справі мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач ще до розлучення покинула дитину і пішла жити до нового чоловіка, тому він, позивач по справі був вимушений забрати сина і переїхати до себе додому і з того часу дитина постійно проживає з ним, ОСОБА_1 і знаходиться на його повному утриманні, ходить в школу в підготовчий клас в Лаврівську школу.

Відповідач ОСОБА_3 участі в вихованні сина не приймає і не цікавиться його життям та станом здоров'я. Матеріальної допомоги на утримання сина не надає. За час окремого від матері проживання дитина стала спокійною, та покращився стан його здоров'я.

Як вказує позивач в своїй заяві, що з цих підстав він звернувся в орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, але колишня дружина не дає згоду та виявила бажання забрати сина.

Позивач ОСОБА_1 вважає її відмову безпідставною, оскільки має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризуюся позитивно, добре відноситься до сина.

Тоді як, відповідач пор справі, а мати дитини ОСОБА_3 ніде не працює, не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями, негативно характеризується за місцем проживання і майже не займається вихованням сина.

Дитина не хоче проживати разом з мамою так, як вона веде себе агресивно, ображає дитину нецензурною лайкою. За таких умов, як вказує позивач в своїй заяві, що сину на його думку буде краще з ним , з батьком. Оскільки, згоду на проживання дитини з позивачем відповідач не надає, позивач вимушений звернутись з пзовом до суду, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 жителя АДРЕСА_1 з ним - ОСОБА_1.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав за обставин викладених в позовній заяві та просив суд його задоволити. При цьому суду показав, що дитина бажає проживати разом з ним в будинку його батьків, які проти проживання в їх будинку онука не заперечують, про що подали суду заяву.

Відповідач в судовому засіданні первинно заперечувала щодо визначення місця проживання дитини з батьком, в подальшому позов визнала, суду показала, що дитина налаштована проти неї , не бажає жити з нею, тому вона погоджується на те, щоб син проживав разом з батьком .

Представник органу опіки та піклування Павлюк Л.А. в судове засідання через канцелярію суду подано заяву, відповідно до якої просила справу розглядати в відсутність представника. Позовні вимоги, заявлені ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дитини разом з ним підтримала, не заперечувала проти задоволення позовних вимог, при цьому підтримала позицію органу, висловлену у висновку Вінницької районної державної адміністрації щодо визначення місця проживання дитини від 22.12.2014 року .

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратіфікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р., судом забезпечується право на доступ до правосуддя.

Судом встановлено, що подружжя ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 22 серпня 2014 року був розірваний, при цьому після розірвання шлюбу прізвище дружини було змінено на дошлюбне « ОСОБА_3» . Дане рішення набуло законної сили 01 вересня 2014 року ( а.с. 6) .

Від спільного проживання у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження , серія НОМЕР_1, виданого повторно 06.08.2014 року ( а.с. 5 ) .

На час розгляду справи в суді дитина ОСОБА_5 проживає разом з батьком, в будинку батьків позивача, власником якого є мати позивача ОСОБА_7

14 вересня 2006р. Україною було ратифіковано Європейску соціальну хартію, переглянуту у 2007-2010р. за якою держава зобов»язалася забезпечити права дитини на житло, доступ кожної дитини до житла належного рівня, та належний рівень життя дитини.

За ст.3 Конвенції про права дитини, судова система є одним з органів держави на який також покладено обов»язок забезпечити захист інтересів дітей.

На виконання вимог закону та ратифікованих міжнародних норм направлених на захист дитини, судом було витребувано виновок органу опіки та піклування щодо визначення питання місця проживання спільної дитини сторін з одним з батьків.

Відповідно до висновку щодо місця проживання дитини, виданого Вінницькою районною державною адміністрацією Вінницької області за № 01-25/2788 від 22.12.2014 року, де зазначено, що з урахуванням всіх обставин, які були досліджені під час перевірки , а саме : матеріально - побутових умов проживання дитини з батьком у будинку дідуся та бабусі за адресою АДРЕСА_1 ; характеризуючих даних на ОСОБА_1 з місця проживання та місця роботи; характеризуючих даних на дитину з місця проживання та навчання , його стан здоров'я , вбачається, що є всі підстави та належні умови для проживання, фізичного, духовного та матеріального розвитку дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою проживання його батька ОСОБА_1 в с. АДРЕСА_1, який має можливість забезпечити дитині право на виховання у сім'ї, створивши належні умови для всебічного та різностороннього розвитку дитини ( а.с. 34-35) .

Власником житлового будинку по АДРЕСА_1 - ОСОБА_7 надано суду заяву про згоду на проживання у її будинку онука ОСОБА_5

Згідно із ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір може ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості.

За ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

За ст.8 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991р. зазначено, що держави-учасниці зобов»язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство,ім»я та сімейні зв»язки. За ст.9 вказаної Конвенції держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращіх інтересах дитини..

Суд вважає, що позовні вимоги являються законними та обґрунтованими, оскільки в ході судового розгляду відповідач підтвердила, що дитина не бажає жити з нею, і контакт с дитиною є порушеним, відповідачкою визнано ту обставину, що син сторін бажає жити з батьком.

На даний час відповідач не працює, тобто не має постійного самостійного доходу, тому погоджується на вибір дитини, а саме на те, щоб він проживав з батьком.

Виходячи з пояснень сторін, суд вважає, що батьками дитини досягнуто згоди щодо проживання їх спільної дитини разом з позивачем.

Судом також враховується, що ОСОБА_1 має постійне місце проживання, постійний самостійни дохід, а також ту обставину, що позивач позитивно характеризується за місцем проживання та роботи. Мати позивача ОСОБА_7 не заперечує проти проживання онука ОСОБА_5 у належному їй житлі, про що подала заяву суду.

Також, суд враховує, що дитина ОСОБА_5, відвідує навчальну групу в Лаврівської СЗШ 1-2 ст., де у дитини склалися відносини у колективі, тому вважає, що при визначенні місця проживання дитини з батьком будуть найбільш оптимально на тепершній час враховані інтереси дитини, та забезпечено її матеріальні потреби.

Враховуючи зазначене, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення. Клопотання щодо стягнення судових витратз відповідача позивачем не заявлена., тому до стягнення судові витрати не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 160, 161 СК України, ст. ст. 11, 15, 59, 60, 61, 203, 209, 212, 213, 214, 218, 223 ЦПК України, суд -

Вирішив:

Позов задоволити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 жителя АДРЕСА_1 з батьком - ОСОБА_1.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: