АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/8259/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/2331/К/15 Суддя Водопянов С.М.
Категорія - 5 (ІІІ) Доповідач Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Михайлів Л.В.,

суддів - Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі - Масловій К.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 вересня 2015 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» про визнання приватизації недійсною, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_1, через свого представника ОСОБА_2 на підставі ст.ст. 151-153 ЦПК України подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою:м. Кривий Ріг, вул. 7-й Зарічний, будинок 4, квартира, 63, що належить відповідачам у справі на праві спільної сумісної власності та перебуває в іпотеці, в рамках цивільного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» (надалі ПАТ «Сведбанк») про визнання приватизації недійсною, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 вересня 2015 року заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 просить ухвалу суду про відмову у забезпеченні позову скасувати, з тих підстав, що зазначена ухвала є незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та постановити нову по суті поданої ним заяви про забезпечення позову.

Так, суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу не взяв до уваги, що причиною забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірну квартиру, яка належить відповідачам у справі, є необхідність оскільки реалізація прав третьої особи ПАТ «Сведбанк» на вказану квартиру ускладнить або зробить неможливим поновлення порушених прав ОСОБА_1 у разі задоволення позову та виконання судового рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах позовних вимог, заяви про забезпечення позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в забезпеченні позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, які належить відповідачам у справі на праві спільної сумісної власності, суд першої інстанції керувався ч.2 ст. 153 ЦПК України та виходив із того, що вказана квартира є предметом іпотеки при отриманні кредиту відповідачами у ПАТ «Сведбанк», а отже на неї накладено заборону у встановленому законом порядку.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Статтею 151 ЦПК України передбачено, що за заявою осіб, які беруть участь у справі, суд може вжити заходи забезпечення позову.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі в разі задоволення заявленого позову.

При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Згідно вимог ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується:

1/ накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб;

2/ забороною вчиняти певні дії;

3/ встановленням обовязку вчинити певні дії та інші.

Відповідно до вимог п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" згідно із п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб.

Як розяснено у п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як убачається з матеріалів справи, а саме заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, позивач просив накласти арешт на квартиру за адресою:м. Кривий Ріг, вул 7-й Зарічний, будинок 4 , квартира, 63, яка належить на праві спільної сумісної власності відповідачам по справі, на підставі свідоцтва про право власності на житло № Ж57, виданого 04.01.2006 року Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради, згідно розпорядження за № Ж 1051 від 26.12.2005 року та зареєстрованого в Криворізькому міському БТІ 06.01.2006 року, номер витягу 9517457, реєстраційний номер 13490279, номер запису 4555 в книзі 240П-455, в рамках заявленого позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» (надалі ПАТ «Сведбанк») про визнання приватизації недійсною, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру.

Предметом спору по вказаному позову є спірна квартира 63, будинку 4 по ву.7-й Зарічний в м. Кривому Розі, яка набута відповідачами у порядку приватизації.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні поданої ним заяви суд першої інстанції послався на те, що відповідно до нотаріально посвідченого договору іпотеки №0308/1107/98/511-Z-2, укладеного між ним з одного боку та ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з іншого 29.11.2007 року ПАТ «Сведбанк» набув статусу іпотекодержателя зазначеної квартири, а отже вказаним договором забезпечено виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором №0308/1107/98-511 від 29.11.2007 року тому на спірну квартиру накладено заборону у встановленому законом порядку.

При цьому суд не взяв до уваги те, що реалізація прав третьої особи на квартиру, ускладнить або зробить неможливим реалізацію порушених прав ОСОБА_1 у разі задоволення зазначеного вище позову та виконання у майбутньому рішення суду, у звязку із чим доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Можливі обмеження прав третіх осіб не може бути підставою для відмови у забезпеченні позову, адже позивач звернувся з заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру, саме для того,щоб на час розгляду судом спору жодна третя особа не змогла продати квартиру чи зареєструвати на неї право власності, що в подальшому може призвести до необхідності додаткового звернення до суду за захистом порушених прав.

Враховуючи вищезазначене а саме того, що неприйняття мір по забезпеченню позову може в подальшому призвести до ускладнення, або зробити неможливим виконання рішення суду, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду про відмову в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову скасувати, на підставі п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України, з постановленням нової ухвали про її задоволення.

Керуючись ст.ст. 151-153, 303, 307, п.2 ч.1 ст. 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 вересня 2015 року -скасувати.

ОСОБА_6 Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, що розташована за адресою Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, мікрорайон 7-ий Зарічний, будинок№4, квартира№63, загальною площею - 56,4 кв.м, житловою площею 36,2 кв.м., що складається із трьох кімнат та яка належить на праві власності ОСОБА_7.

Копію ухвали направити для виконання до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області(50000, м. Кривий Ріг, вул. Женевська, 1).

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: