Справа № 367/514/15 Головуючий у І інстанції Чернов Д.Є.
Провадження № 22-ц/780/2027/15 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 58 20.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

20 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого - судді Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Волохова Л.А., Журби С.О., із участю секретаря Петленко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Бучанської міської ради Київської області, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Вандер" про визнання недійсним рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

23 січня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, де просив визнати недійсним рішення Бучанської міської ради Київської області №1828-56-VI від 24.07.2014 року, яким йому відмовлено в задоволенні заяви щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивував тим, що ТОВ «Вандер» є користувачем земельної ділянки, площею 7 га, за адресою АДРЕСА_1, і він отримав погодження товариства на відведення земельної ділянки, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства.

05 червня 2014 року подав до Бучанської міської ради Київської області клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земельної ділянки, яка перебуває в оренді ТОВ «Вандер» за адресою: АДРЕСА_1.

24 липня 2014 року рішенням Бучанської міської ради Київської області №1828-56-VI йому було відмовлено в задоволенні клопотання.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12 лютого 2015 року в задоволенні заявлених вимог відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення суд першої інстанції зазначив, що договір оренди земельної ділянки від 15.02.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Білоконь С.І. та зареєстрований в реєстрі за №398 є чинним та не розірваний, а тому суд відмовляє в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 лютого 2015 року скасувати та задовольнити заявлені позовні вимоги.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, керуючись наступним.

Як встановлено судом, що також підтверджується і матеріалами справи, за договором оренди земельної ділянки від 15.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Білоконь С.І. та зареєстрованого в реєстрі за №398, Товариство з обмеженою відповідальністю "Вандер" є користувачем земельної ділянки, площею 7 га, за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.14-19 ).

У відповідності до умов правочину ( п.п. 2.1, 2.2 договору ), земельна ділянка, передана в оренду для будівництва та обслуговування офісно-складських приміщень і відноситься до категорії земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Орендар, серед іншого, має право на передачу земельної ділянки або її частини в суборенду іншим фізичним або юридичним особам відповідно до ст. 8 Закону України «Про оренду землі» та дозволу орендодавця ( п. 7.1 договору ).

05 червня 2014 року ОСОБА_2 до Бучанської міської ради Київської області подав клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земельної ділянки, яка перебуває в оренді ТОВ «Вандер» за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.32 ).

Окрім цього, 16 липня 2014 року він уклав договір з Київською обласною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 ( а.с. 35, 36 ).

На виконання умов правочину, зазначеною установою 22 липня 2014 року був виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2, що розташована по вул. Кірова, 5-в м. Буча, для ведення особистого селянського господарства ( а.с. 37, 38-50 ).

24 липня 2014 року рішенням Бучанської міської ради Київської області №1828-56-VI ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні заяви щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 ( а.с. 51, 68 ).

На його обґрунтування зазначено про перебування земельної ділянки в оренді юридичної особи, віднесення її до категорії промисловості, відсутність генерального плану м. Буча, рішення ради щодо звернення ТОВ «Вандер», наявність пропозиції постійних депутатських комісій, положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ч. 7 ст. 118 ЗК України, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ( там же ).

При цьому, позивачу листом від 13 червня 2014 року повідомлено про розгляд його заяви на засіданні постійної депутатської комісії Бучанської міської ради, що відбудеться 19 червня 2014 року ( а.с. 67, 73 ).

Таким чином, Бучанська міська рада Київської області, у відповідності до наділених повноважень та зазначених вимог чинного законодавства, ухвалила рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. 19 Конституції України, ст.ст. 116, 118, 121 ЗК України, ст. 216 ЦК України, ст.ст. 213, 215 ЦПК України, на переконання суду другої інстанції, не знайшли свого підтвердження при розгляді апеляції.

Інші обставини та доводи, зазначені в апеляції, зокрема, про наявність мовчазної згоди відповідача на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виготовлення такого проекту, погодження землекористувача на передачу йому земельної ділянки, протиправність оскаржуваного рішення відповідача, яке прийнято з порушенням встановленого строку та порядку, передбаченого ст. 118 ЗК України, та обмежило позивача у реалізації прав, наданих законом, відсутність у рішенні норм права, яким обґрунтовується відмова у позові, мотивів з яких суд встановив відсутність права апелянта на виготовлення проекту землеустрою та наявність підстав відповідача змінювати вже наданий та використаний дозвіл, у силу викладеного та на переконання апеляційного суду, правового значення для правильного вирішення спору не мають та не спростовують висновок суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позовних вимог та не є, у даному разі, підставою для задоволення апеляційних вимог.

Окрім цього, доводи апелянта про відсутність у рішенні норм права, яким обґрунтовується відмова у позові, мотивів з яких суд встановив відсутність права апелянта на виготовлення проекту землеустрою, з точки зору суду другої інстанції, не відповідають дійсності, оскільки зазначені відомості містяться у судовому рішенні.

При цьому, чинний договір земельної ділянки, укладений із третьою особою, не передбачає повноважень орендаря щодо погодження передачі частини земельної ділянки іншим особам.

Наявне у справі клопотання ОСОБА_2, з точки зору суду другої інстанції, не містить і чіткої вимоги щодо надання земельної ділянки у постійне користування чи одержання безоплатно у власність, т.я. позивачем зазначені різні правові підстави набуття права.

При цьому, позивач не позбавлений можливості, у встановленому законом порядку, погодити і подати на розгляд Бучанської міської ради Київської області виготовлений проект відведення земельної ділянки.

Відтак, підстав для скасування оскаржуваного рішення суд апеляційної інстанції не вбачає у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України, згідно положень якої не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Бучанської міської ради Київської області, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Вандер" про визнання недійсним рішення залишити без змін

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Л.А. Волохов

С.О. Журба