Справа № 186/1387/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Демиденко С.М.

секретар судового засідання: Фадєєва Т.Б.

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон без згоди (супроводу) батька та дозволу на оформлення документів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон без згоди (супроводу) батька та дозволу на оформлення документів.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивачка зазначила, що ОСОБА_3 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 17 серпня 2002 року.

В Першотравенському міському суді Дніпропетровської області перебуває справа про розірвання шлюбу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2.

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньку ОСОБА_5, 09 червня 2014 року.

При цьому діти знаходяться на повному утриманні позивачки. Відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не приймає, їхнім фізичним, духовним та моральним розвитком не займається.

Позивачка має намір разом з дітьми тимчасово виїздити за кордон, а саме до Російської Федерації для відпочинку до міста Челябінська до рідної сестри позивачки - ОСОБА_6.

Однак, відповідач відмовляється надати у передбачений законодавством України порядок дозвіл на виїзд малолітніх дітей разом з матір'ю за кордон для відпочинку. Виїзд за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дітей, добре позначиться на їх духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, так як діти цікавляться багатьма речами, займаються в різних розвиваючих гуртках, фізично та морально загартує їх, пристосує їх до комунікабельності, вивченню інших мов, розширить їх світогляд.

Позивачка гарантує повернення дітей до України, до їх постійного місця проживання.

Просить суд надати ОСОБА_3 дозвіл на тимчасовий виїзд двох малолітніх дітей: сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька - ОСОБА_2 на період з 15 грудня 2015 року по 28 лютого 2016 року та з 01 червня 2016 року по 31 серпня 2016 року до Російської Федерації та дозволити ОСОБА_3 без згоди батька - ОСОБА_2 оформлювати документи для тимчасового виїзду двох малолітніх дітей: сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України на період з 15 грудня 2015 року по 28 лютого 2016 року та з 01 червня 2016 року по 31 серпня 2016 року до Російської Федерації.

У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві, просили суд надати ОСОБА_3 дозвіл на тимчасовий виїзд двох малолітніх дітей: сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька - ОСОБА_2 на період з 15 грудня 2015 року по 28 лютого 2016 року та з 01 червня 2016 року по 31 серпня 2016 року до Російської Федерації та дозволити ОСОБА_3 без згоди батька - ОСОБА_2 оформлювати документи для тимчасового виїзду двох малолітніх дітей: сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України на період з 15 грудня 2015 року по 28 лютого 2016 року та з 01 червня 2016 року по 31 серпня 2016 року до Російської Федерації.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив суду, що посилання позивачки на те, що діти знаходяться на повному її утриманні, що він участі у вихованні та догляді за дітьми не приймає, їхнім фізичним, духовним та моральним розвитком не займається не відповідають дійсності. Так він визнав позовні вимоги про стягнення з нього аліментів в повному обсязі, регулярно сплачує на утримання дітей 58 відсотків свого доходу, відвідує школу та гурток де навчається син ОСОБА_7, цікавиться його успіхами, приймає участь в батьківських зборах, сплачує кошти для відвідування сином занять та його участі у хореографічних конкурсах. Постійно приймає участь в утриманні та вихованні його доньки ОСОБА_5, цікавиться та приймає участь в її житті. Заперечує проти позову у зв'язку з тим, що останнім часом у нього не склалися шлюбні стосунки з позивачкою, яка звернулася до суду з позовом про розірвання їхнього шлюбу та повідомила йому, що якщо він не погодиться на розірвання шлюбу він не побачить доньку. У зв'язку з тим, що йому позивачка чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми він звернувся до органу опіки та піклування з заявою для того, щоб визначити порядок та спосіб його участі у вихованні дітей. Він заперечує проти виїзду дітей за кордон до вирішення цього спірного питання, так як побоюється що у позивачки в Російській Федерації знаходяться всі родичі і вона з дітьми з відти вже не повернеться, у зв'язку з чим просить суд в задоволені позову відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просить суд прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3, перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 17 серпня 2002 року. Згідно пояснень сторін позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання їхнього шлюбу.

Від шлюбу з відповідачем вони мають спільних малолітніх дітей: сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. На час розгляду справи діти проживають разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач відносно дітей батьківських прав не позбавлений, приймає участь в їх утриманні та вихованні.

Як вбачається з матеріалів справи /лист органу опіки та піклування №2821/05.17 від 30 листопада 2015 року/ між сторонами існує спір, щодо спілкування відповідача з дітьми, який на час розгляду справи не вирішений у звязку з тим, що після місцевих виборів ще не затверджений оновлений склад комісії з питань захисту прав дитини. У звязку з цим орган опіки та піклування не зміг надати суду письмовий висновок, щодо розвязання цього спору, але сторони наполягали розглянути справу по суті за його відсутності враховуючи зміст позовних вимог, а саме період з якого позивачка просила надати дозвіл на виїзд за кордон (15 грудня 2015 року).

Позивачка стверджує, що неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон, однак останній безпідставно такої згоди не надає.

Письмових доказів на підтвердження звернення позивача до відповідача з проханням дозволити тимчасовий виїзд дітей за кордон з посиланням на конкретну країну прямування та термін перебування за межами України, матеріали справи не містять. Так само відсутні докази на підтвердження того, що діти потребують оздоровлення, яке можливо забезпечити в місті Челябінську Російської Федерації.

У ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. За змістом ст. 157 цього Кодексу, питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України» № 3858 -Х11 від 21 січня 1994 року, із змінами та доповненнями, який у статті 4 передбачає, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно із п.п.1,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

За змістом наведеного Закону у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду. Надання судом дозволу на майбутнє на багаторазові виїзди дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу, місця та мети перебування - чинним законодавством не передбачено.

Позивач заявив позовні вимоги, в яких просить суд дозволити їй без згоди батька ОСОБА_2 оформити документи для тимчасового виїзду малолітніх дітей - сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України до Російської Федерації, але всупереч вищенаведеним вимогам зазначив багаторазові виїзди на майбутнє без згоди батька та не зазначив особу, у супроводі якої дитина може перетинати державний кордон.

Суд приймає до уваги заперечення позивача стосовно позовних вимог, щодо заперечення ним проти виїзду дітей за кордон до вирішення його спору з позивачкою про його участь у спілкуванні з дітьми та вважає, що подорож малолітніх дітей, особливо доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 до міста Челябінська Російської Федерації, не сприятиме досягненню мети виїзду за кордон яку зазначила позивачка, а саме розширенню світогляду дітей та вивченню інших мов.

Надання дозволу на виїзд малолітньої дитини без згоди батька на майбутнє на багаторазові виїзди дитини за кордон суперечить нормам матеріального права, що визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини та фактично унеможливлюють з'ясування питання щодо відповідності таких вимог інтересам дитини.

Керуючись, ст.ст. 10, 11, 57, 60,61, 88, 208 - 213 Цивільного процесуального кодексу України, - суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон без згоди (супроводу) батька та дозволу на оформлення документів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С.М. Демиденко