АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/810/15 Головуючий 1 інстанції Сугачова О.О.
Справа № 643/8385/2013-ц Доповідач: Коваленко І.П. Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Довгаль А.П., Коровіна С.Г.

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2013 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року Приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог зазначало , що 24.07.2012 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання.

24.07.2012 р. ОСОБА_1 для забезпечення виконання зобов'язань перед позивачем виступила в ролі поручителя, уклавши договір поруки за клієнта в системі LеаsеІТ.

Загальна первісна вартість переданого обладнання становить 7068грн.

Разом з цим, відповідач своїх грошових зобов'язань перед позивачем не виконали, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем в сумі 11718,44 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача разом із судовими витратами.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2013 року - позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» суму заборгованості в розмірі 11 718 грн., 44 коп. та судовий збір в сумі 229 грн., 41 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити ПАТ «Лізинг інформаційних технологій» у задоволенні позовних вимог, судові витрати покласти на позивача,посилаючись на незаконність,необґрунтованість рішення, неповне та неправильне встановлення обставини, що мають значення для справи, та таке, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом і не оспорюється сторонами, 24.07.2012 року між позивачем та ОСОБА_2 укладений договір про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. 24.07.2012р. ОСОБА_1 Для забезпечення виконання зобов'язань перед позивачем виступила в ролі поручителя, уклавши договір поруки за клієнта в системі LеаsеІТ. Загальна первісна вартість переданого обладнання становить 7068грн.

Відповідно до п. 1.1. договору клієнт бере участь в системі LeaseIT, зокрема отримує IT-обладнання та інші товари від постачальників - учасників системи LeaseIT, а також отримує послуги на умовах, визначених обраним клієнтом пакетом фінансування LeaseIT, а оператор LeaseIT зобов'язується на підставі заяви клієнта забезпечити передачу клієнту IT-обладнання (IT-обладнання, запасних частин, комплектуючих, витратних матеріалів тощо) обраним клієнтом постачальником та надання клієнту послуг за умови виконання клієнтом вимог, передбачених пакетом LeaseIT.

Відповідно до п. 1.2 договору порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг клієнтом визначається Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, які є невід'ємною частиною цього договору. Передання клієнту ІТ-обладнання та інших товарів відбувається за актом прийому-передачі, який підписується клієнтом і постачальником (п. 2.2. договору).

Пунктом 8.7. Договору Клієнт підтвердив, що з Правилами ознайомлений, зміст Правил йому зрозумілий, і він погоджується їх дотримуватись і виконувати.

Підписавши Договір поруки відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з Договором про отримання обладнання в системі LeaseIT, Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, та Пакетами фінансування LeaseIT, та усвідомлює зобов'язання клієнта, що виникають із вищезазначених документів.

На підставі п. 2.2. Договору, а також п. 4.9. Правил, позивач надав ОСОБА_2 в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. Про передачу обладнання свідчить Акт приймання-передачі майна №120378066 від 24.07.2012 року. (а.с.13).

Загальна первісна вартість переданого обладнання становить 7068,00 грн.

Згідно п. 2.1. Договору умови, за яким ІТ-обладнання, інші товари та послуги надаються клієнту, визначаються Пакетом LeaseIT. Згідно заявки ОСОБА_2, нею обрано Пакет LeaseIT Шістка 1.

Також п. 6.2. Правил визначено, що строк, протягом якого клієнт повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі обладнання клієнту, і закінчується в останній день останнього календарного місяця встановленого Пакетом LeaseIT строку.

Таким чином, на підставі вищевказаних норм, а також п.п. 3.1, 5.4.2, Договору, у Відповідача перед Позивачем виникли зобов'язання щодо сплати орендних платежів.

Отже, позивач у повному обсязі виконав свої договірні обов'язки щодо надання обладнання Клієнту згідно його заявки і Договору у відповідні строки та належної комплектації, але ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_1 не виконали своїх грошових зобов'язань за Договором, внаслідок чого за ним рахується заборгованість, підтверджена розрахунком - Структурою грошових нарахувань, та складає 11 718 грн. 44 коп., оскільки загальна вартість переданого обладнання становить 7068,00 грн., а сплачено було лише 1178 грн., тоді як необхідно було сплатити 6 платежів по 1178 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізінг" фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до п. 3 ч. 2 "Про фінансовий лізінг" лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно зі ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізінг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення суми заборгованості з відповідачки, яка є поручителем ОСОБА_2.

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що в договорі оренди на умовах фінансового лізингу обладнання зазначено «ОСОБА_2», тоді як за паспортом ОСОБА_2, тому невідомо з ким укладено вищезазначений договір, колегією суддів не приймаються, оскільки в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечувала, що на прохання саме ОСОБА_2 вона підписала договір поруки.

Також не приймаються доводи відповідачки стосовно того, що договір поруки укладався на вулиці біля під'їзду її будинку, т.я. з тексту договору поруки вбачається, що він надрукований, із зазначенням паспортних даних ОСОБА_1 та її телефону. (а.с.12).

Крім того, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила ,що цей договір нею не оспорювався.

За таких обставин колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2013 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -