АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа №105/1742/13-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

при секретарі Задорожному А.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою Харківського національного університету внутрішніх справ на рішення Джанкойського міськрайонного суду Автономної республіки Крим від 06 червня 2013 року у справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення фактичних витрат, пов»язаних з навчанням, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2013 року Харківський національний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 32797,69 грн. фактичних витрат, пов»язаних із навчанням.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01 вересня 2007 року між сторонами укладено Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, пунктом 2.3.6 якого визначено, що у разі відрахування ОСОБА_1 з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п.3 цього договору, останній зобов»язується відшкодувати фактичні витрати, пов»язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Позивач зазначає, що відповідач закінчив навчання, його відраховано зі складу курсантів та відкомандировано для проходження служби до ГУ МВС України в АР Крим, проте наказом ГУ МВС України в АР Крим №318 о/с від 27 грудня 2012 року ОСОБА_1 звільнився з ОВС на підставі п.64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС.

У період навчання в академії забезпечення відповідача (проживання (комунальні послуги), грошове та речове забезпечення, харчування) здійснювалось за рахунок позивача, оскільки відповідач згідно із умовами договору після закінчення навчання в органах ОВС протягом трьох років не відпрацював, то зобов»язаний відшкодувати фактичні витрати за отримане забезпечення під час навчання.

Рішенням Джанкойського міськрайонного суду АР Крим від 06 червня 2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Харківським національним університетом внутрішніх справ подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі посилається на помилковість висновків суду першої інстанції щодо непідтвердженності факту розірвання договору; зазначає про необґрунтованість висновків про те, що позивач не звертався до відповідача із досудовою вимогою; вважає необґрунтованими висновки щодо відсутності у позивача права заявляти вимоги про стягнення коштів на свою користь; посилається на помилковість застосування до відносин сторін Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов»язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №964 від 12 липня 2006 року, оскільки цим Порядком врегульовані відносини у сфері проходження військової служби після навчання, а не правоохоронної.

Ухвалою Апеляційного суду АР Крим від 02 жовтня 2013 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2014 року ухвалу суду апеляційної інстанції скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Справа розглядається Апеляційним судом м.Києва у відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

В судове засідання сторони не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що 01 вересня 2007 року між сторонами укладено Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України.

Наказом №415 о/с від 15 серпня 2007 року відповідач зарахований курсантом на 1 курс.

Відповідно до умов укладеного договору, академія взяла на себе зобов»язання на період навчання забезпечувати відповідача, зокрема, проживанням, харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням згідно із нормами, що затверджені актами МВС України.

Відповідач, в свою чергу, взяв на себе зобов»язання, що після закінчення навчання він протягом трьох років проходитиме службу в органах внутрішніх справ.

Після закінчення навчання, відповідача відраховано зі складу курсантів та відкомандировано для проходження служби до ГУ МВС України в АР Крим, проте наказом ГУ МВС України в АР Крим №318 о/с від 27 грудня 2012 року ОСОБА_1 звільнено в запас Збройних Сил України на підставі п.64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у порушення п.7.2 договору, позивачем не надано окремого договору про розірвання правовідношення, що передбачено цим пунктом. Окрім того, суд зазначив, що відшкодування витрат відбувається у судовому порядку, якщо добровільно вони не відшкодовані, проте доказів, що відповідач відмовився їх відшкодувати не надано. Окрім того, судом зазначено, що позивач не наділений повноваженням стягувати витрати на свою користь.

З такими висновками колегія суддів погодитися не може, виходячи із наступного.

Стаття 56 Закону України «Про вищу освіту» гарантує випускникам вищого навчального закладу, що їх працевлаштування повинно здійснюватись за направленням вищого навчального закладу відповідно до угоди між замовниками, керівником навчального закладу та випускником.

Відповідно до ч.2 ст.52 Закону України «Про освіту» випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановлену Кабінетом Міністрів України.

Обов»язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що склалися між сторонами, встановлений п.2 Указу Президента України №77/96 від 23 січня 1996 року «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», постановою Кабінету Міністрів України №992 від 22 серпня 1996 року «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням».

Відповідно до п.8 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, яка діяла на момент укладення договору та звільнення відповідача, випускники, які уклади угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років.

Пунктом 14 цього Порядку на випускника покладено обов'язок відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати у разі неприбуття за направленням або відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років.

12 липня 2006 року Кабінетом Міністрі України прийнято постанову №964 «Про затвердження Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах» пунктом 8 якої визначено, що сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та Держспецтрансслужби.

На виконання цієї постанови 16 липня 2007 року МВС України разом із іншими міністерствами та державними установами видано спільний наказ №419/831/240/605/537/219/534 «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах», пунктом 3 якого визначено, що відшкодовані за утримання курсантів у ВНЗ кошти враховуються у кошторисних показниках спеціального фонду відповідних центральних органів виконавчої влади як власні надходження ВНЗ та витрати на утримання курсантів.

Таким чином, шляхом делегування прав та повноважень низхідним підпорядкуванням, вищий навчальний заклад вправі заявляти вимоги про стягнення витрат, пов»язаних з утриманням курсантів на свою користь, відтак колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції в цій частині.

При цьому, також безпідставними є висновки суду, що у порушення п.7.2 договору, позивачем не надано окремого договору про розірвання правовідношення, що передбачено цим пунктом.

Так, пунктом 2.3.6 договору визначено, що у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п.3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов»язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Відповідно до умов Договору, укладеного між сторонами, дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв»язку із небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни (п.3.1 Договору), а також відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання (п.3.2 Договору) є підставами для відшкодування фактичних витрат на підготовку.

Відповідно до розділу 3, який має зазначені умови, він має назву «Підстави відшкодування фактичних витрат на підготовку».

Системний та логічний аналіз зазначених вище умов Договору дає підстави для висновку про те, що умова п.3.1 щодо дострокового розірвання договору не є передумовою для застосування зобов»язань, передбачених п. 2.3.6, щодо відшкодування фактичних витрат на навчання .

Окрім того, є безпідставним та таким, що не ґрунтується на принципах доступу до правосуддя, висновок суду про те, що відшкодування витрат у судовому порядку можливо лише за наявності доказів попередньої відмови відповідача відшкодувати такі витрати добровільно. При цьому, під час провадження у справі суд установив, що відповідач заперечує проти вимог до нього навчального закладу.

Відповідно до ст.309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ задовольнити.

Рішення Джанкойського міськрайонного суду Автономної республіки Крим від 06 червня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрати, пов»язані із навчанням, в розмірі 32797 грн. 69 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Харківського національного університету внутрішніх справ на відшкодування судових витрат 327 грн. 97 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов