Справа № 139/167/15-ц
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про обмеження у праві виїзду за межі України

04 грудня 2015 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої - судді Тучинської Н.В.,

секретаря судового засідання Хонькович Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці подання начальника відділу державної виконавчої служби Мурованокуриловецького районного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

У відділі державної виконавчої служби Мурованокуриловецького районного управління юстиції знаходиться на виконанні виконавче провадження № 489/4 від 14 вересня 2015 року по виконанню виконавчого листа у справі № 139/167/15-ц, виданого 06 травня 2015 року Мурованокуриловецьким районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу за договором позики в сумі 8900 гривень та судових витрат в сумі 243 гривні 60 гривень.

Державний виконавець вказує на те, що боржник ОСОБА_2 від сплати боргу за виконавчим документом ухиляється, коштів та майна, на які можна звернути стягнення, не має. 06 листопада 2015 року та 23 листопада 2015 року ОСОБА_2 вніс на депозитний рахунок відділу ДВС кошти в сумі 550 та 590 гривень. Станом на 02 грудня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 складає 8147 гривень 32 копійки, а тому начальник ВДВС Мурованокуриловецького району звернулася до суду та просить тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до повного виконання ним виконавчого листа № 139/167/15-ц від 06 травня 2015 року.

Начальник ВДВС Мурованокуриловецького районного управління юстиції у Вінницькій області, подала до суду заяву про розгляд подання без участі представника відділу ДВС (а.с. 69).

Розглянувши подання, проаналізувавши наявні у його матеріалах докази, суд приходить до висновку, що подання не підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Відповідно до п. 18 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобовязання до виконання зобовязань або розвязання спору за погодження сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, або він ухиляється від виконання зобовязань, до виконання зобовязань.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично його невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Зібраними у виконавчому провадженні інформаціями відповідних органів та установ стверджується, що на даний час ОСОБА_2 не має майна чи коштів, на які можна звернути стягнення, за зареєстрованим місцем проживання не проживає, зі слів дружини знаходиться на заробітках за межами України.

Згідно отриманих відповідей на запити з Держтехнагляду, держкомзему, відділення Ощадбанку слідує, що майна зареєстрованого на ім"я ОСОБА_2 не виявлено. Так само як і не виявлено у ДПІ відкритих рахунків на ім"я божника та встановлено, що він не є платником податків.

04 листопада 2015 року ОСОБА_2 отримав пропозицію-попередження відділу державної виконавчої служби Мурованокуриловецького районного управління юстиції про сплату заборгованості в сумі 9143 гривні 60 копійок.

Цого ж числа ОСОБА_2 було написано пояснення, у якому він зазначив, що йому відомо про борг, який він має сплатити на користь ОСОБА_3, але погасити його на даний час він не може, оскільки ніде не працює, не має майна, на яке можна звернути стягнення. Зобов'язувався щотижня сплачувати по 500 гривень в рахунок погашення боргу.

У поданні державним виконавцем зазначено, що ОСОБА_2 06 листопада 2015 року та 23 листопада 2015 року вніс на депозитний рахунок відділу ДВС кошти в сумі 550 а 590 гривень.

Одночасно, станом на 02 грудня 2015 року ОСОБА_2 має заборгованість на загальну суму 8147 гривень 32 копійки.

Невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Поняття ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Із матеріалів подання слідує, що боржник, не маючи доходів чи майна, якими можна було б погасити борг, після отримання пропозиції-попередження державного виконавця, почав частково сплачувати борг на користь ОСОБА_3 Більше того, суд враховує, що з часу відкриття виконавчого провадження пройшло майже три місяці, за цей час ОСОБА_2 частково сплатив заборгованість та зобов'язувався щотижня вносити на депозитний рахунок ДВС кошти в сумі 500 гривень.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути обєктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоровя чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК України особисті немайнові права тісно повязані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що державним виконавцем не надано доказів, які свідчили б про те, що боржник свідомо ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судом, а тому відсутні законні підстави в обмеженні цього боржника конституційного права свободи пересування.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, Законом України Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України, -

у х в а л и в:

Начальнику ВДВС Мурованокуриловецького районного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_1 відмовити в задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України.

Копію цієї ухвали направити для відома у ВДВС Мурованокуриловецького РУЮ, боржнику та стягувачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення (отримання копії).

Суддя: ___________