Справа №475/9/15-ц 22.04.2015 22.04.2015
Провадження №22-ц/784/1017/15 Головуючий у 1 інстанції Єгорова Н.І.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду Кутова Т.З.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої судді: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання: Шпонарською О.Ю.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 13 лютого 2015 року за позовом

Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») подав до суду позовну заяву до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач вказував, що 14 вересня 2008 року він уклав з відповідачкою кредитний договір № NKXRFD10200596, за яким позичальниця отримала 3944 грн. 15 коп. кредиту під 0,12 % річних.

Оскільки відповідачка своєчасно кредит не погасила, позивач просив стягнути з неї заборгованість. Банк уточнив свої вимоги та зазначив, що рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 14 липня 2011 року стягнуто з відповідача заборгованість в розмірі 7988, 10 грн. Посилаючись на те, що відповідачка вказане судове рішення не виконала, позивач просив суд стягнути з неї пеню за невиконання умов кредитного договору за період з 14 липня 2011 року по 24 листопада 2014 року в сумі 946,88 грн.

Заочним рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 13 лютого 2015 року позов задоволено частково та розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, просив рішення змінити та стягнути на користь банка пеню в розмірі, зазначеному в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю в три роки. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 цього ж кодексу). Для вимог про стягнення неустойки п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність строком в один рік.

З матеріалів справи вбачається, 14 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №NKXRFD10200596. Відповідно до умов даного договору Банк зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 3944,15 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку за кредитом.

Банк виконав свої зобов'язання перед позичальником, надавши йому обумовлений договором кредит.

Проте, в порушення наведених вимог закону, боржник неналежним чином не виконав свої зобов'язання, в зв'язку з чим виникла заборгованість.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 14 липня 2011року стягнуто з ОСОБА_2 за даним кредитним договором заборгованість на суму 7988,10грн., до якої входить 3150,34грн.-заборгованість за кредитом; 1,14 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4836,62 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за цим же договором.

Вказане рішення суду на даний час не виконано.

Положеннями ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року ( в редакції з 9 березня 2011 року).

Листом від 20 квітня 2015 року Відділ державної виконавчої служби Доманівського районного управління юстиції повідомило, що виконавчий лист за період з 2011 року по 2014 рік про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» не надходив (а.с. 56). Таким чином в примусовому порядку вказане рішення не виконувалось.

Відповідно до роз'яснень викладених в п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

В той же час, районний суд, вважав, що після ухвалення вказаного рішення про стягнення заборгованості з відповідачки за цим же кредитним договором, в зв'язку з його невиконанням, наявні підстави для стягнення саме пені, проте в межах скороченого строку звернення до суду, тобто за один рік в сумі 477 грн. 24 коп.

Відповідачка правомірність стягнення пені не оскаржувала, апеляційну скаргу на вказане рішення не подавала.

Із змісту, поданої позивачем, апеляційної скарги слідує, що останнім оскаржується лише правомірність застосування строку звернення до суду та відповідно визначення судом розміру суми пені, яка підлягає стягненню.

За вказаних обставин справи, а також враховуючи межі апеляційного оскарження та наведені роз'яснення викладені в постанові Пленуму ВССУ , підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення суду немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» - відхилити, а заочне рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 13 лютого 2015 року - . залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: