АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Немировської О.В.

при секретарі: Місюра М.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа - Управління ДАІ ГУ МВС України в м. Києві про визнання права власності на транспортний засіб за набувальною давністю.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 р. ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до Київської міської ради, третя особа - Управління ДАІ ГУ МВС України в м. Києві про визнання права власності на транспортний засіб за набувальною давністю.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він з 17 лютого 2005 р. є власником гаражного боксу АДРЕСА_1

Зазначав, що він з 02 січня по 30 квітня 2009 р. надав у тимчасове безоплатне користування зазначений гаражний бокс ОСОБА_3, проте після отримання боксу у ньому виявлено транспортний засіб - автомобіль марки «Каділлак Девіль», який зі слів ОСОБА_3 йому не належав, а був розміщений у гаражному боксі на прохання його знайомого - громадянина США, який нині виїхав за межі України.

Посилаючись на викладене та ті обставини, що ним вчинено дії по розшуку власника автомобіля, однак його встановити не вдалося, а транспортним засобом він володіє фактично з 30 квітня 2009 р., тобто понад п'ять років, просив визнати за ним право власності на нього за набувальною давністю.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши представника позивача, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, представника Управління ДАІ ГУ МВС України в м. Києві, який поклався на розсуд суду, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з довідки Управління ДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 10 вересня 2014 р. за №10/445а, згідно даних автоматизованої інформаційно-пошукової системи УДАІ м. Києва та НАІС ДДАІ МВС України, станом на 09 серпня 2014 р., автомобіль «Каділлак Девіль», номерний знак НОМЕР_1, в м.Києві не зареєстровано та не реєструвався /а.с.41/.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог районний суд виходив з їх недоведеності та безпідставності.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Матеріали справи не містять належних доказів добросовісного відкритого безперервного володіння позивачем спірного транспортного засобу.

Відповідно до ч.1, 4 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Таким чином, у ЦК України набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов.

Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викраденння, шахрайство).

По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги.

По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є).

Відповідно до положень ст.55, 124 Конституції України та ст.3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст.10 ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Окрім того, колегія суддів враховує й пояснення позивача про те, що автомобіль в Україні належним чином зареєстрований не був, в той час як має певного власника.

Положеннями п.6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 р. за №1388 встановлено, що транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції.

Згідно ч.2, 3 п.7, ч.1 п.8, ч.1 п.28 зазначеного Порядку експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери, складові частини яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Транспортні засоби, тимчасово ввезені на митну територію України для власного користування більш як на два місяці, підлягають державній реєстрації в підрозділах Державтоінспекції на строк, визначених Держмитслужбою. Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Ввезені в Україну транспортні засоби підлягають державній реєстрації на підставі заяв власників і митних декларацій (450-2012-п) на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронних митних декларацій або виданих митними органами посвідчень про їх реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції.

У матеріалах справи відсутні докази реєстрації /перереєстрації/ транспортного засобу в установленому нормативним документом порядку, а відсутність правовстановлюючих документів на рухоме майно виключає факт відкритого й очевидного ним володіння.

З огляду на викладені обставини, а також матеріали справи, у їх сукупності, колегія суддів визнає законними й обґрунтованими висновки районного суду про відсутність правових підстав до задоволення позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/32092/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3921/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.