АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/512/К/15 Головуючий в суді першої
Справа № 216/6641/14-ц інстанції - Мазурчак В.М.
Категорія 34 (3) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю - відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, експерта ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" (далі - ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія", Страхова компанія) про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 14 листопада 2013 року з вини водія ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено належний їй автомобіль "Тойота", д/н НОМЕР_1. Відповідальність ОСОБА_2, як заподіювача шкод, була застрахована згідно полісу № АЕ/1299045 від 18 листопада 2012 року в ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія", яке відшкодувало їй шкоду в розмірі 3658,72 грн., однак вона вважає цей розмір заниженим та таким, що не відповідає нормам чинного законодавства, тому просила суд стягнути на її користь з ПрАТ Українська охоронна-страхова компанія" матеріальну шкоду у розмірі 11688,28 грн., стягнути з ОСОБА_2 шкоду, пов'язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, без зазначення її розміру, та 15000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати по справі.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував, посилаючись на відсутність доказів стосовно заявлених вимог по відшкодуванню моральної шкоди (а.с. 37-39).

Відповідач - ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" проти вимог до нього також заперечував, посилаючись на те, що 14 березня 2014 року експертом Страхової компанії було складено звіт про оцінку вартості майнової шкоди №146/14, згідно якого вартість майнової шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, склала 5276,53 гривень з урахуванням ПДВ в сумі 599,42 гривні. За правилами абз.2 п.36.2 ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір оціненої шкоди було зменшено на розмір податку на додану вартість (ПДВ) та за правилами абз.2 п.12.1 ст.12 цього ж закону та п.5 Полісу розмір страхового відшкодування було зменшено на суму франшизи у розмірі 1000 гривень. Після цього позивачці була здійснена виплата страхового відшкодування у розмірі 3677,11 гривень згідно платіжного доручення №3472 від 29 травня 2014 року. Вважає, що виконав свої зобов'язання перед позивачем за полісом і законом (а.с. 95-99).

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені частково, на її користь з ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" стягнуто 10381 грн.10коп. матеріальної шкоди, 231грн.42 коп. судового збору, 950 грн. витрат на оплату експертизи та з ОСОБА_2 - 500 грн. на відшкодування моральної шкоди, 12грн.18коп. судового збору та 50 грн. витрат на оплату експертизи.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" ставить питання про скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог до Страхової компанії та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку щодо доведеності позовних вимог, не врахував, що розмір страхового відшкодування був визначений у відповідності до чинного законодавства і ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" повністю виконало свої зобов'язання за Полісом і Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Крім того, суд допустив численні порушення норм процесуального права під час призначення експертизи, в порушення вимог ч. 6 ст. 147 ЦПК України не оцінив висновок № 197/14 від 13.11.2014 року, не обґрунтував його застосування та безпідставно відхилив висновок експертизи № 146/14 від 14.03.2014 року, яка була подана ним до суду, а також безпідставно при визначенні розміру шкоди виходив із вартості відновлюваного ремонту без врахування коефіцієнту фізичного зносу.

В судове засідання відповідач - ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія", будучі повідомленим про час та місце розгляду справи, свого представника не направив, надав клопотання про призначення повторної судової авто-товарознавчої експертизи для з'ясування питань щодо визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, а також вартості матеріального збитку, завданого належного позивачу транспортного засобу, з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу з урахуванням та без урахування податку на додану вартість станом на 29 травня 2014 року - дату виконання Страховою компанією своїх зобов'язань.

Колегією суддів відхилено заявлене клопотання, з огляду на вичерпні пояснення з поставлених питань, надані експертом ОСОБА_4, викликаним до суду апеляційної інстанції та допитаним під присягою.

Позивач ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнала, в останнє судове засідання, будучі повідомленою про час та місце розгляду справи, не з'явилась.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 листопада 2013 року о 16:55 год. в м. Кривому Розі по пр. Миру, 5в, водій ОСОБА_2, який керував автомобілем "ГАЗ", д/н НОМЕР_2, порушив вимоги Правил дорожнього руху,не витримав безпечну дистанцію для руху та скоїв зіткнення з належним позивачці ОСОБА_5 автомобілем "Toyota Yaris 1/3 VVT-i", д/н НОМЕР_1, яким вона керувала, рухаючись попереду нього в попутному напрямку та зупинилась перед нерегульованим пішохідним переходом, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2013 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП України (а.с. 7).

Відповідальність ОСОБА_2, як заподіювача шкоди, була застрахована згідно полісу № АЕ/1299045 від 18 листопада 2012 року в ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія", яке відшкодувало позивачці матеріальну шкоду в розмірі 3677,11грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_5 посилалась на те, що згідно рахунку-фактури №105 від 10 вересня 2014 року вартість ремонту автомобіля складає 15347грн., що не перевищує розміру страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, відповідно до умов договору страхування, який становить 50000грн. на одного потерпілого, тому просила суд стягнути на її користь з ПрАТ Українська охоронна-страхова компанія" матеріальну шкоду у розмірі 11688,28 грн., яка складає різницю між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу в сумі 15347грн. та виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 3658,72грн., а також стягнути з ОСОБА_2 шкоду, пов'язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, без зазначення її розміру, 15000 грн. на відшкодування моральної шкоди та судові витрати по справі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для стягнення коштів зі Страхової компанії, виходячи із вартості відновлювального ремонту автомобіля "Toyota Yaris 1/3 VVT-i", реєстраційний номер НОМЕР_1, у розмірі 15058,21 грн., визначеної на момент розгляду справи у суді відповідно до висновку експерта авто-товарознавця №197/14 від 13 листопада 2014 року, та дійшов висновку про те, що Страхова компанія має виплатити позивачці кошти в сумі 10381,1 грн.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки він не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам діючого законодавства.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги закону не дотримані, через що судове рішення у справі не можна визнати таким, що є законним і обґрунтованим. Такого висновку колегія суддів дійшла з огляду на наступне.

Як убачається із матеріалів справи, спір між ОСОБА_5 та Страховою компанією виник з приводу розміру страхового відшкодування, яке остання має виплатити позивачеві за шкоду, спричиненою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, скоєної з вини ОСОБА_2. який застрахував свою цивільну відповідальність в ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія".

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до положень ст.. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст.. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст.. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Статтею 999 ЦК передбачено, що законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно ст.. 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов страхування.

Пунктом 1 ст. 22 цього Закону передбачено, що в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст.. 29 цього Закону у зв'язку із пошкодженням транспортного засобу, зокрема, відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленого законодавством.

Як убачається із матеріалів справи, судом першої інстанції була призначена судова авто-товарознавча експертиза, і відповідно до висновку експерта авто-товарознавця №197/14 по визначенню матеріального збитку від 13.11.2014 року вартість відновлювального ремонту автомобіля "Toyota Yaris 1/3 VVT-i" реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент розгляду справи у суді складає 15058,21 грн., а вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_5 внаслідок ДТП 14 листопада 2013 року, з урахуванням зносу транспортного засобу, визначеного у розмірі 39%, складає 12171,94грн. (а.с. 63).

Відповідно до абз.2 п. 36.2 ст. 36 зазначеного вище Закону, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Як роз'яснив Верховний Суд України у листі від 19 липня 2011 року "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування", судам необхідно з'ясувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля, 2) чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із вартості відновлювального ремонту в сумі 15058,21грн., визначеного висновком експерта авто-товарознавця №197/14 від 13 листопада 2014 року, зазначивши, що податок на додану вартість (ПДВ) не було включено в дану суму.

Між тим, згідно пояснень судового експерта ОСОБА_4, який проводив зазначену експертизу, вартість деталей (складових), які підлягають заміні під час ремонту, складає 7400,69грн., при цьому ця вартість визначена з урахуванням податку на додану вартість (ПДВ), який підлягає відшкодуванню за умови, що такий податок дійсно було сплачено виконавцю робіт, який є платником такого податку.

Як пояснила позивач ОСОБА_5 суду апеляційної інстанції, фактичний ремонт автомобіля нею не здійснено, тому підстави для включення ПДВ до вартості деталей (складових), які підлягають заміні під час ремонту, відсутні.

У зв'язку з цим стягненню на користь позивача підлягає вартість таких деталей у розмірі 6167грн.24коп. (7400,69грн. : 1,2 = 6167,24грн.), тобто без урахування ПДВ, про що і зазначив експерт у своїх поясненнях суду апеляційної інстанції.

Крім того, експерт ОСОБА_4 пояснив, що вартість відновлювального ремонту - це грошові витрати, які необхідні для відновлення пошкодженого або розукомплектованого транспортного засобу, у той час як вартість матеріального збитку, з технічної точки зору, це вартісне значення реальних витрат, які несе власник при пошкодженні або розукомплектуванні транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу.

Оскільки належний позивачу транспортний засіб до даного ДТП мав пошкодження у вигляді подряпин правої задньої боковини та правої задньої дверці, про що зазначено у висновку експерта авто товарознавця №197/14 від 13 листопада 2014 року (а.с. 83), тому коефіцієнт зносу транспортного засобу, який має бути врахований при визначенні розміру страхового відшкодування, згідно пояснень експерта ОСОБА_4 та висновків проведеної ним експертизи, складає 39%.

У зв'язку з цим, згідно пояснень експерта ОСОБА_4, вартість деталей (складових), які підлягають заміні під час ремонту, слід зменшити на зазначений коефіцієнт зносу транспортного засобу, в результаті чого вартість складе: 6167,24грн. х (1-0,39) = 3762,02грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі усі обставини справи, внаслідок чого не взяв до уваги, що належний позивачу пошкоджений автомобіль не відремонтовано, деталі (складові), які підлягають заміні під час ремонту, не замінено на нові, тому підстави для неврахування судом фізичного зносу транспортного засобу відсутні.

У зв'язку з цим суд першої інстанції при ухваленні рішення та визначенні суми відшкодування шкоди помилково виходив із вартості відновлювального ремонту автомобіля в сумі 15058,21грн.

Враховуючи визначену експертом вартість нових деталей у розмірі 3762,02грн., а також вартість ремонтних робіт у сумі 4709,00грн. та вартість матеріалів у сумі 2948,52грн. (а.с. 62), розмір матеріальної шкоди, спричиненої позивачеві внаслідок ДТП, на момент розгляду справи судом першої інстанції складає: 3762,02грн. + 4709,00грн. + 2948,52грн. = 11419,54грн.

Згідно абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно п. 5 Полісу № АЕ/1299045 від 18 листопада 2012 року франшиза встановлена в розмірі 1000грн.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що згідно платіжного доручення №3472 від 29 травня 2014 року позивачеві здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 3677,11грн. (а.с. 105).

Зважаючи на викладені обставини, розмір страхового відшкодування, який має бути стягнутий зі Страхової компанії на користь ОСОБА_5 в межах страхової суми, зазначеної в страховому полісі, складає: 11419,54грн. (страхове відшкодування) - 1000грн. (франшиза) - 3677,11грн. (виплачене страхове відшкодування) = 6760,82грн.

Доводи апеляційної скарги Страхової компанії щодо необхідності урахування звіту про оцінку вартості майнової шкоди №146/14 від 14 березня 2014 року, проведену за зверненням Страхової компанії ФОП ОСОБА_7 для визначення розміру збитків, завданих позивачеві внаслідок ДТП на момент виплати страхового відшкодування (29 травня 2014 року) (а.с. 113-122), не можуть бути взятими до уваги, оскільки під час розгляду справи судом отриманий висновок експерта авто-товарознавця №197/14 від 13 листопада 2014 року, яким у відповідності із діючим законодавством визначено матеріальний збиток на момент розгляду справи в суді, що відповідає вимогам ст.. 1192 ЦК України, і саме цей висновок є належним та допустимим доказом, з огляду на положення ст.. 58, 59 ЦПК України.

Факт здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування 29 травня 2014 року на підставі звіту про оцінку вартості майнової шкоди №146/14 від 14 березня 2014 року не позбавляє позивача права на отримання відшкодування шкоди відповідно до реальної вартості пошкодженого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, як це передбачено ст.. 1192 ЦК України, про що вже зазначено вище, оскільки реальна вартість майна може змінитися за час розгляду справи внаслідок інфляційних процесів на державному фінансовому ринку.

У зв'язку з цим доводи апеляційної скарги Страхової компанії про те, що нею виконано зобов'язання за договором страхування в повному обсязі 29 травня 2014 року, не можуть бути взятими до уваги при вирішенні справи судом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині розміру матеріальної шкоди, стягнутої зі Страхової компанії на користь ОСОБА_5, необхідно змінити та зменшити цей розмір з 10381грн.10коп. до 6760грн.82коп.

У частині відмови в задоволенні позовних вимог та задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди рішення суду не оскаржено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 3, 4, 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 січня 2015 року в частині розміру матеріальної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" на користь ОСОБА_5, змінити та зменшити цей розмір з 10381 (десяти тисяч трьохсот вісімдесяти одної) гривні 10 копійок до 6760 (шести тисяч семисот шістдесяти) гривень 82копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів