Справа №333/1627/15-ц
Провадження №2/333/1245/15
Ухвала

Іменем України

13 березня 2015 року м.Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м.Запоріжжя Тучков С.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення стягнених аліментів та стягнення додаткових виплат,

в с т а н о в и в:

До Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення стягнених аліментів та стягнення додаткових виплат, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, а також стягнути з відповідача 1/6 частину прибутків на додаткові витрати на лікування сина.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог, передбачених ст.119 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно ч.2 ст.119 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява, ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі, зміст позовних вимог, ціну позову щодо вимог майнового характеру, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування, перелік документів, що додаються до заяви.

Відповідно до ч.5 ст.119 Цивільного процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

На підставі ч.4 ст.119 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

Відповідно до ст.80 Цивільного процесуального кодексу України ціна позову у позовах про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Так як відповідно до ч.2 ст.119 Цивільного процесуального кодексу України в позовній заяві щодо вимог майнового характеру обовязково повинна бути зазначена ціна позову, тобто тягар доказування вартості майна несе позивач, тому він повинен вказати у позовній заяві ціну позову, обґрунтувати її та надати суду відповідні докази цього.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, в порушення зазначених вимог позивач не зазначає в позовній заяві ціну позову.

Також позивач зазначає, що проживає із сином за адресою: м.Запоріжжя, вул.Красіна, буд.47. Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрація внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.Довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Згідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» документи, до яких вносяться відомості про місце проживання/місце перебування особи є паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, довідка про звернення за захистом в Україні.

Крім того, за вимогою особи органом міграційної служби може бути видана довідка про реєстрацію місця проживання/місця перебування, яка підтверджує реєстрацію місця її проживання/місця перебування.

Таким чином, позивач не вказав і не надав жодних доказів на підтвердження постійної або тимчасової реєстрації її місця проживання чи перебування на території Комунарського району м.Запоріжжя, за адресою: м.Запоріжжя, вул.Красіна, буд.47.

Також позивач фактично у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, а не збільшити розмір раніше стягнутих судом аліментів.

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Як вбачається з позовної заяви, позивач вже зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів, який було задоволено рішенням Євпаторійського міського суду Республіки Крим від 01.07.2003 року.

При цьому в обґрунтування своїх вимог вона зазначає, що відповідно до повідомлення державної виконавчої служби від 03.02.2015 року документи видані судами, які розташовані на території АР Крим та м.Євпаторії, є недійсними. Однак, як вбачається з листа Державної виконавчої служби України від 03.0.2015 року, мова у ньому йде про рішення судів, розташованих на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя, утворених всупереч Конституції України, тобто після тимчасової окупації. Позивач у позовній заяві зазначає, що рішення про стягнення аліментів було прийнято 01.07.2003 року Євпаторійським міським судом Республіки Крим, тобто судом, утвореним відповідно до Конституції України.

Згідно ч.2 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Подача до суду нового позову про стягнення аліментів діючим законодавством України не передбачено.

Таким чином, позивачу необхідно зазначити причини неможливості вирішення питання в позасудовому порядку, а також визначитися, чи заявляє вона позовні вимоги про той самий предмет і з тих самих підстав, що і в позові, який було задоволено рішенням Євпаторійського міського суду Республіки Крим від 01.07.2003 року.

Також однією з обовязкових вимог до позовної заяви, передбачених ч.2 ст.119 Цивільного процесуального кодексу України, є зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину. В позовній заяві позивач зазначає: що рішенням Євпаторійського міського суду Республіки Крим від 01.07.2003 року були стягнуті з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх доходів, що лікування сина потребує додаткових коштів на купівлю ліків та консультації у неврологів. При цьому вищезазначене рішення, інші доказів на підтвердження зазначених фактів до позовної заяви позивач не додає, чим можуть бути підтверджені зазначені обставини в позовній заяві не зазначає, клопотання про витребування доказів не заявляє. Крім того, в позовній заяві зазначено, що дитина проживає разом з нею, однак не надано доказів на підтвердження цього.

Крім того, як вбачається з матеріалів заяви, позовна заява ОСОБА_1 не містить дати її подання.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ст.121 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст.ст.119-121 Цивільного процесуального кодексу України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.118, 119-121 ЦПК України, суддя -

У х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення стягнених аліментів та стягнення додаткових виплат залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви три дні з дня отримання ним копії даної ухвали.

Роз'яснити позивачу, що якщо він у встановлений строк не усуне зазначені недоліки, то позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя С.С. Тучков