№ 642/7075/14ц РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2015 року м. Харків
Ленінський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Клименко О.І., за участю секретаря Шаповал Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ « Ощадбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

Відповідно до ухвали суду від 30.01.2015 року заочне рішення по вказаній справі було скасовано.
В судове засідання представник позивача з'явилася, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічні доводам позовної заяви.
Представник відповідача в судове засідання з»явився. Проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на той факт, що відповідно до ЗУ « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року не може бути примусово стягнуте ( відчужене без згоди власника) нерухоме майно,яке вважається предметом застави згідно із ст.. 4 ЗУ « Про заставу» та/або примусове предметом іпотеки згідно із ст.5 ЗУ « про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України ( позичальника або майнового поручителя) як споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об»єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа такого нерухомого майна повинна не перевищувати 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку, не може бути примусово стягнуте інше майно ( майнові права),яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у п.1 вказаного пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації ( переоцінки) предмета застави іпотеки. Враховуючи той факт, що відповідач ОСОБА_1 на даний час не має іншого нерухомого житлового майна, та зареєстрована в квартирі, що є предметом іпотеки, вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню в повному обсязі.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.
27 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління ВАТ "Ощадбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі ПАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1913, згідно якого банк надав останній кредит у розмірі 9960,00 Євро строком на 240 місяців до 26.06.2027 року зі сплатою процентів у розмірі 10,3 % річних.
07.06.2011р., відповідно до Закону України „Про акціонерні товариства змінено тип акціонерного товариства з Відкритого акціонерного товариства „Державний ощадний банк України на Публічне акціонерне товариство „Державний ощадний банк України. Скорочене найменування банку АТ „Ощадбанк.
Відповідно до умов зазначеного кредитного договору, відповідач ОСОБА_1, як позичальник, зобовязалась: прийняти, належним чином використати та повернути Кредит в сумі 9960,00 Євро, сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 10,3% відсотків річних та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором (п. 1.1. Кредитного договору); щомісячно до 01 числа місяця, наступного за звітним, провадити погашення кредиту рівними частинами в сумі 41,50 Євро шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань починаючи з 01 липня 2007р. на відповідні рахунки Позичальника, відкритті у філії-Харківське обласне управління ВАТ „Ощадбанк. Останній платіж в сумі 41,50 Євро в рахунок погашення Кредиту та сплати нарахованих Банком процентів здійснити не пізніше 26.06.2027 року (п. 1.6. Кредитного договору); належним чином виконувати взяті на себе зобовязання за цим договором (п. 4.3.1. Кредитного договору); повернути Кредит в сумі 9960,00 Євро, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим Договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобовязань по цьому Договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим Договором (п. 4.3.2. Кредитного договору); у разі порушення умов цього Договору та/або договору іпотеки дострокового повернути Кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород та штрафних санкцій (п. 4.3.3. Кредитного договору); відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобовязаннях, що випливають з цього Договору (п.4.3.5. Кредитного договору); за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми Кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, сплатити на користь Банку пеню в розмірі 0,03% від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення (п.5.2 Кредитного договору).
Згідно п. 4.2.1. Кредитного договору Банк має право вимагати від позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобовязань по цьому Договору.
Відповідно до п. 4.2.2. Кредитного договору Банк має право при виникненні простроченої заборгованості за Кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором, та стягнути заборгованість за цим Договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на заставне майно - предмет іпотеки.
Також, вимогами п. 3.4. Кредитного договору, передбачено, що Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення суми Кредиту в цілому, або у визначеній Банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобовязань за цим Договором або невиконання чи неналежне виконання Позичальником будь-яких зобовязань за Іпотечним договором.
В судовому засіданні встановлено, що з боку відповідача ОСОБА_1 має місце неналежне виконання своїх зобовязань за зазначеним кредитним договором.
У період часу 2014 року відповідачу ОСОБА_1 були надіслані вимоги про усунення порушення зобовязань за кредитним договором №1913 від 27.06.2007 року та 01.07.2014 року направлена вимога про дострокове повернення кредиту, що підтверджено вимогами від 17.03.2014 року № 11/2-07-86-602, та від 01.07.2014 року № 11/2-07/287/1 .
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
На підставі вимог ст. 625 ЦК України, позивачем була нарахована сума 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту 174,60 Євро та за несвоєчасне повернення відсотків 2,28 Євро.
Таким чином, сума заборгованості відповідача ОСОБА_1 за Кредитним договором № 1913 від 27.06.2007 року станом на 23.07.2015р. складає 6 295,17 Євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.07.2015р., де 1 Євро = 23,6757грн., складає 149 042,55 гривень та підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором.
Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України, Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
На підставі положень ч.2 ст. 1050 ЦК України, у позивача виникає право вимагати дострокового погашення кредиту, що залишився до сплати, та сплати нарахованих відсотків.
Згідно п.8.1 Кредитного договору, договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобовязань по цьому Договору.
Крім того, відповідно до ст. 33 Закону України „Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання, іпотекодержатель позивач вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
З матеріалів справи, вбачається, що вказана квартира належить відповідачу ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі продажу квартири від 27.06.2007р., посвідченого 27.06.2007р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за реєстр. №983 та який зареєстровано 27.06.2007р. в Державному реєстрі правочинів за №2182538.
Згідно п. 3.1.3. Іпотечного договору, іпотекодавець має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання ОСОБА_3 за Кредитним договором (Договором про іпотечний кредит) та/або цим Договором, в тому числі: невиконання або неналежне виконання боржником ОСОБА_3 за Кредитним договором в цілому або в будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частини становить більше 2 (двох) місяців.
Відповідно до положень п.4.2. Іпотечного договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобовязання в цілому чи тієї або іншої його частини, а також у інших випадках, передбачених зазначеним кредитним договором, іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному кредитним договором.
На підставі п.6.1. Іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобовязання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого з своїх обовязків, передбачених цим Договором та/або Кредитним договором (Договором про іпотечний кредит), а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих іпотекодавцем у відповідності з умовами вказаного кредитного договором, виявиться (стане) недійсною.
З матеріалів справи вбачається, те не спростовується сторонами по справі, що станом на день прийняття квартири в іпотеку, останній не мав будь-яких обтяжень даного майна, що було перевірено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2, до моменту укладення та посвідчення Іпотечного договору. 27.06.2007р. цим же нотаріусом було накладено заборону відчуження на предмет іпотеки по вказаному договору, яку було зареєстровано в реєстрі за №989.
В судовому засіданні представник відповідача, посилався на той факт, що згідно ЗУ « Про мораторій стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII від 03.06.2014р. позов не підлягає задоволенню. Так як відповідач ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі,яка є предметом іпотеки, мешкає в ній, площа квартири не перевищує межі вказаній в законі, та іншого житла на праві власності не має. У звязку з чим маються усі умови для застосування вказаного закону .
Законом України «Про мораторій стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII від 03.06.2014р. в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, який забезпечує виконання зобовязань за кредитними договорами в іноземній валюті , а саме
П. 1 ч. 1 Закону, передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Однак, суд ставиться критично до пояснень представника відповідача в даній частині. Так як відповідно до договору дарування від 11.02.2015 року відповідач ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_4 квартиру №157, що знаходиться в будинку готельного типу за адресою: м.Харків, вул..Мира,20.
Тобто, на момент прийняття ЗУ «Про мораторій стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII від 03.06.2014р. відповідач ОСОБА_1 мала на праві власності інше нерухоме житлове майно.
Як вбачається із тексту вказаного Закону його дія на правовідносини поширюється при одночасному існуванні встановлених цим законом зазначених умов. Тобто, відсутність хоча б однієї із наведених нижче умов дає право іпотекодержателю на звернення стягнення на предмет іпотеки, який забезпечує виконання зобовязань за кредитами в іноземній валюті. Такими умовами є: примусовість стягнення (без згоди власника) предмета іпотеки, кредит надано в іноземній валюті та має бути споживчим, предмет іпотеки є постійним місцем проживання Позичальника, відсутність у власності Позичальника іншого нерухомого майна, загальна площа предмета іпотеки (квартири) не повинна перевищувати 140 кв.м. та інше.
Таким чином, суд, вважає, що укладення договору дарування від 11.02.2015 р. від імені ОСОБА_1 відбулось саме для можливості в майбутньому застосуванням щодо її кредитного договору №1913 від 26.07.2007 року вимог ЗУ « Про мораторій стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII від 03.06.2014р. після прийняття вказаного Закону стало .
Однак, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ при застосуванні даного Закону до подібних правовідносин направляв на новий розгляд судові справи, за якими судами попередніх інстанції ухвалені рішення про відому у задоволені позовів Іпотекодержателів з тих підстав, що за своїм змістом Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, а саме визначає, що за певним умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Також Суд зазначив, що Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволені вимог.
Отже, встановивши сукупність обставин (умов), що є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне/заставне майно, суд, ухвалюючи відповідне рішення, має відповідно до ст.. 217 ЦПК України вирішити питання про відстрочку виконання рішення суду (зупинення стягнення) про звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону, а не відмовляти в позові.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
З матеріалів справи вбачається, що 11.02.2015р. позивачам було доплачено судовий збір у розмірі 669,17 гривень за подання уточненої позовної заяви від 11.02.2015р. про зменшення розміру позовних вимог. Таким чином, судовий збір з урахуванням доплати станом на 31.07.2015р. становить 1862,65 гривень. Абзацом 2 ч. 2 ст.6 ЗУ «Про судовій збір» передбачено, що у разі зменшення розміру позовних вимог питання щодо повернення суми судового збору вирішується відповідно до статті 7 цього Закону. Оскільки ціна позову/уточненої позовної заяви в іноземні валюті та еквівалент в гривні відповідно до офіційного курсу гривні до іноземної валюти - зменшився керуючись ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» таким чином, суд вваєа необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1490,42 гривень.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 174, 208, 209, ЦПК України, ст. ст. 530, 572, 575, 589, 590, 610, 611,612, 623, 624, 625, 1046, 1048, 1049, 1052,1054 ЦК України, Законом України "Про іпотеку", Законом України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, суд, -

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ « Ощадбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.
Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій відповідно до ЗУ „Про виконавче провадження.
Відстрочити виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії Закону України «Про мораторій стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII від 03.06.2014р.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення - шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.І.Клименко