Справа № 182/2232/15-ц
Провадження № 2/0182/1883/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09.12.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпррпетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

за участю секретаря Скоробогатової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідачки про визнання за нею права власності на спадок після смерті батька.

В обгрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини.

25 липня 2014 року помер її батько ОСОБА_3, який до дня смерті мешкав в м.Нікополі по вул.Гродненська, буд.№ 17. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок № 17 по вул.Гродненська в м.Нікополі (літ.„А), загальною площею 61,5 кв.м., житловою площею - 42,8 кв.м.; з надвірними будівлями: літньою кухнею (літ.„Б), підвалу (літ.„Бпд), сараю (літ.„Б1), вбиральні (літ.„В), споруджень № 1-4, І. На випадок своєї смерті батько спадковим майном не розпорядився. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є вона, ОСОБА_1 (дівоче прізвище Мала), та її рідна сестра ОСОБА_2 (дівоче прізвище Мала), яка спадщину не прийняла. Їх мати ОСОБА_4 померла ще 25 вересня 2013 року, за нею вони з сестрою спадщину не приймали, батько прийняв спадщину фактично. Після смерті батька вона як спадкодавець першої черги в порядку спадкування за законом в установлений законом 6-ти місячний строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідач протягом строку, встановленого законом для прийняття спадщини, не подала заяву про прийняття спадщини, отже, відповідно до ч.1 ст.1272 Цивільного кодексу України вважається такою, що не прийняла її. До даного часу прав на спадщину відповідач не заявляла. 03 грудня 2014 року вона звернулась до нотаріальної контори с заявою про видачу їй Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька. Проте, приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_5 постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.03.2015 року № 57/08-14 у видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок № 17 по вул.Гродненська в м.Нікополі з надвірними будівлями було відмовлено через відсутність державної реєстрації права власності померлого ОСОБА_3 на зазначений будинок у відповідних органах. Дійсно, нею до нотаріальної контори було надано правовстановлюючий документ договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, укладений на підставі рішення виконкому Нікопольської міської ради від 11.10.1963 року № 744 про відвід земельної ділянки та посвідчений Першою Нікопольською нотаріальною конторою 21.10.1963 року за № 1-2167, щодо житлового будинку № 17 з надвірними будівлями по вул.Гродненська в м.Нікополі на імя ОСОБА_3. Зазначений правовстановлюючий документ взятий на облік Нікопольським міським бюро технічної інвентаризації Міськкомунгоспа УРСР 21.10.1963 року за № 13-9274, але відсутній факт державної реєстрації права власності на це майно. Відповідно до ст.1216-1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, вона як донька спадкодавця ОСОБА_3, померлого 25 липня 2014 року, має право на спадкування за законом в першу чергу за своїм батьком з урахуванням того, що відповідач спадщину не прийняла і не заперечує проти успадкування нею спадщини в цілому. Проте, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Оскільки ОСОБА_3 як перший власник не оформляв документи на належне йому нерухоме майно та не реєстрував його в органах БТІ, вона як спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, а тому вважає, що це право має бути визнано в судовому порядку відповідно до ст.16 ЦК України. Згідно ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до записів в домовій книзі для прописки громадян, які проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкодавець ОСОБА_3 прописаний у зазначеному будинку з 09 лютого 1971 року, отже спорудження будинку було завершено спадкодавцем до цього часу. Інвентаризаційна справа на домоволодіння № 17 по вул.Гродненська в м.Нікополі також складена на імя ОСОБА_3. Отже, на час завершення спадкодавцем спорудження будинку діяли норми Цивільного кодексу УРСР, відповідно до якого має встановлюватися правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до положень ст.100 та 101 ЦК УРСР, в редакції, яка діяла на час завершення спадкодавцем спорудження будинку, в особистій власності громадян міг бути, зокрема, жилий будинок. В особистій власності громадянина міг бути один жилий будинок (або частина його). При цьому, глава 10 цього Кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Та, навпаки, статтею 128 ЦК УРСР визначався момент виникнення права власності у набувача майна за договором з моменту передачі речі. Отже, право приватної власності спадкодавця на будинок № 17 з надвірними будівлями по вул.Гродненська в м.Нікополі виникло з моменту надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого 21.10.1963 року. В листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 „Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування (п. 3.1) зазначено, що, відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно, відповідно до закону, підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом за таких умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції). Пунктом 7 зазначеної Інструкції визначено, що реєстрація проводилася на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів), згідно з додатком № 1. Згідно п.14 зазначеного додатку до правовстановлюючих документів, зокрема, відносяться нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію. Спадкодавець ОСОБА_3 звертався до Нікопольського міського бюро технічної інвентаризації Міськкомунгоспа УРСР для складання інвентаризаційної справи на домоволодіння № 17 з надвірними будівлями по вул.Гродненська в м.Нікополі, але реєстрація будинку проведена не була. Через зазначене вважає, що право власності спадкодавця ОСОБА_3 на будинок № 17 з надвірними будівлями по вул.Гродненська в м.Нікополі виникло з моменту надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності на підставі відповідного договору, а, отже, входить до складу спадщини після його смерті, відповідно до ст.1218 ЦК України. Відповідно до інвентаризаційної справи, складеної Нікопольським міським бюро технічної інвентаризації Міськкомунгоспа УРСР, та довідки КП „Нікопольське МБТІ від 05.03.2015 року № 254, домоволодіння під № 17 по вул.Гродненська в м.Нікополі складається з житлового будинку (літ.„А), загальною площею 61,5 кв.м., житловою площею - 42,8 кв.м.; з надвірними будівлями: літньою кухнею (літ.„Б), підвалу (літ.„Бпд), сараю (літ.„Б1), вбиральні (літ.„В), споруджень № 1-4, І. За таких обставин звернулась до суду.

В судове засідання позивач не прибула, надала до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила суд їх задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не прибула, надіслала до суду нотаріально завірену заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення позову не заперечувала, просила спадок оформити на свою сестру позивачку по справі.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом

Згідно зі ст.1216 ЦК України, у разі спадкування права та обов'язки спадкодавця переходять до спадкоємців.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч.2 ст.1225 ЦК України, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності (або право користування) земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Як встановлено в судовому засіданні, 25.07.2014 року помер батько сторін ОСОБА_3 (а.с.5), який до дня смерті мешкав в м.Нікополі по вул.Гродненська, буд.№ 17 (а.с.13-14). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок № 17 по вул.Гродненська в м.Нікополі (літ.„А), загальною площею 61,5 кв.м., житловою площею - 42,8 кв.м.; з надвірними будівлями: літньою кухнею (літ.„Б), підвалу (літ.„Бпд), сараю (літ.„Б1), вбиральні (літ.„В), споруджень № 1-4, І. На випадок своєї смерті спадкодавець спадковим майном не розпорядився. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є сторони по справі. Їх мати ОСОБА_4 померла ще 25.09.2013 року (а.с.8). Після смерті матері сторони спадщину не приймали ОСОБА_3 прийняв спадщину фактично, оскільки на момент смерті ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавицею за однією адресою. Після смерті ОСОБА_3 позивачка як спадкодавець першої черги в порядку спадкування за законом в установлений законом 6-ти місячний строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідачка протягом строку, встановленого законом для прийняття спадщини, не подала заяву про прийняття спадщини. І, відповідно до надісланої до суду нотаріально завіреної заяви, на спадщину не претендує. 03.12.2014 року позивачка звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу їй Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька. Однак, отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.03.2015 року № 57/08-14. У видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок № 17 по вул.Гродненська в м.Нікополі з надвірними будівлями було відмовлено через відсутність державної реєстрації права власності померлого ОСОБА_3 на зазначений будинок у відповідних органах (а.с.9). В судовому засіданні було встановлено, що позивачкою до нотаріальної контори було надано правовстановлюючий документ договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, укладений на підставі рішення виконкому Нікопольської міської ради від 11.10.1963 року № 744 про відвід земельної ділянки та посвідчений Першою Нікопольською нотаріальною конторою 21.10.1963 року за № 1-2167, щодо житлового будинку № 17 з надвірними будівлями по вул.Гродненська в м.Нікополі на імя ОСОБА_3 (а.с.10-11) Зазначений правовстановлюючий документ взятий на облік Нікопольським міським бюро технічної інвентаризації Міськкомунгоспа УРСР 21.10.1963 року за № 13-9274, але відсутній факт державної реєстрації права власності на це майно. Позивачка як донька спадкодавця ОСОБА_3 має право на спадкування за законом в першу чергу за своїм батьком з урахуванням того, що відповідач спадщину не прийняла і не заперечує проти успадкування нею спадщини в цілому. Проте, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на житловий будинок, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Оскільки ОСОБА_3 як перший власник не оформляв документи на належне йому нерухоме майно та не реєстрував його в органах БТІ, позивачка як спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до записів в домовій книзі для прописки громадян, які проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкодавець ОСОБА_3 прописаний у зазначеному будинку з 09.02.1971 року (а.с.13-14), отже спорудження будинку було завершено спадкодавцем до цього часу. Інвентаризаційна справа на домоволодіння № 17 по вул.Гродненська в м.Нікополі також складена на імя ОСОБА_3 (а.с.15-17). Отже, на час завершення спадкодавцем спорудження будинку діяли норми Цивільного кодексу УРСР, відповідно до якого має встановлюватися правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до положень ст.100 та 101 ЦК УРСР, в редакції, яка діяла на час завершення спадкодавцем спорудження будинку, в особистій власності громадян міг бути, зокрема, один жилий будинок (або частина його). При цьому, глава 10 цього Кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Статтею 128 ЦК УРСР визначався момент виникнення права власності у набувача майна за договором з моменту передачі речі. Отже, право приватної власності спадкодавця на будинок № 17 з надвірними будівлями по вул.Гродненська в м.Нікополі виникло з моменту надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого 21.10.1963 року. Спадкодавець ОСОБА_3 звертався до Нікопольського міського бюро технічної інвентаризації Міськкомунгоспа УРСР для складання інвентаризаційної справи на домоволодіння № 17 з надвірними будівлями по вул.Гродненська в м.Нікополі, але реєстрація будинку проведена не була. Через вищезазначене суд вважає, що право власності спадкодавця ОСОБА_3 на будинок № 17 з надвірними будівлями по вул.Гродненська в м.Нікополі виникло з моменту надання йому у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності на підставі відповідного договору. Тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі

За таких обставин суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Враховуючи викладене та керуючись ст.3-10, 30, 60, 256, 259 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 25 липня 2014 року, на житловий будинок № 17 по вул.Гродненська в м.Нікополі (літ.А), загальною площею 61,5 кв.м., житловою площею 42,8 кв.м., з надвірними будівлями: літньою кухнею (літ.„Б), підвалу (літ.„Бпд), сараю (літ.„Б1), вбиральнею (літ.„В), споруджень № 1-4, І.

На рішення суду першої інстанції може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_6