УХВАЛА

24 квітня 2015 року Балаклійський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді Соколової К.А., при секретарі Матюшенко І.А., за участю представника заявника (боржника) ОСОБА_1, представника стягувача (позивача) ОСОБА_2, державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Балаклійського району ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балаклія Харківської області заяву ОСОБА_4 про розстрочку виконання судового рішення,-

ВСТАНОВИВ:

15.04.2015 року заявник (боржник) звернувся до суду з заявою, в якій зазначив, що рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 12 березня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання договору та стягнення суми позовні вимоги ОСОБА_5 були частково задоволено та стягнено з нього на користь ОСОБА_5 суму боргу в розмірі 79930 гривень та судові витрати в сумі 810 гривень. На теперішній час сплатити суму боргу заявник не має можливості, оскільки знаходиться в скрутному матеріальному становищі, у звязку з цим просить розстрочити виконання рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 12 березня 2013 року та стягувати з нього по 2500 гривень щомісячно.

Представник заявника (боржника) в судовому засіданні підтримав заяву, просив її задовольнити.

Представник стягувача заперечував проти задоволення вимог заявника, так як вважає, що вона необґрунтована, не підтверджена належними доказами, заявник нічим не підтверджує винятковість обставин, які зумовлюють необхідність розстрочки виконання рішення.

Державний виконавець просила розглянути заяву на розсуд суду, пояснивши, що в її провадженні знаходиться виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суми боргу в розмірі 80740 гривень, боржникові давався строк для добровільного виконання рішення суду, 17.09.2014 року нею був складений акт опису і арешту майна ОСОБА_4, це майно на теперішній час виставлено на продажу.

Вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали заяви та цивільної справи № 2001/5881/2012 (2/610/79/2013) суд вважає, що зазначена заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 12 березня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання договору та стягнення суми, позовні вимоги ОСОБА_5 були частково задоволено та стягнено з заявника на її користь суму боргу в розмірі 79930 гривень та судові витрати в сумі 810 гривень.

Згідно до ст. 36 Закону України Про виконавче провадження, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою або за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання. Ця норма кореспондується із ст. 373 ЦПК України, яка передбачає таку можливість лише у виняткових випадках.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об'єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що заява не підлягає задоволенню.

Тобто, суд не може прийняти до уваги наполягання заявника на своїй заяві, оскільки вони нічим не підтверджуються. Заявником не наведено обставин, які мають характер особливих або виняткових, оскільки обставини, на які послався заявник, такого характеру не носять, а тому і не можуть бути прийняті судом до уваги для надання розстрочки виконання рішення суду.

Таким чином, підстави зазначені ст. 373 ЦПК України, для розстрочення судового рішення відсутні.

Одночасно суд звертає увагу заявника (боржника), що відмова у задоволенні заяви про розстрочку виконання судового рішення не перешкоджає сторонам виконавчого провадження укласти мирову угоду згідно ст. 372 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 373 ЦПК України , суд,

УХВАЛИВ

В задоволенні заяви ОСОБА_4 про розстрочку виконання судового рішення - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя