АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2743/15 Справа № 183/8190/14 Головуючий у 1 й інстанції - Парфьонов Д. О. Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

22 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Деркач Н.М.

за участю секретаря - Ялової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

«Акціонерний банк «Експрес-Банк»

на ухвалу судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2014 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області 26.12.2014 року було постановлено ухвалу, згідно якої суд відмовив банку в задоволенні його заяви про забезпечення позову, посилаючись на те, що ця заява не відповідає вимогам ст.ст. 151,152 ЦПК України / а. с. 14 /.

З цією ухвалою не погодився позивач ПАТ «АБ «Експрес-Банк» і звернулося до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу суду від 26.12.2014 року, посилаючись на те, що вона є незаконною та необґрунтованою, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права /а. с. 33-35/.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а ухвалу суду - залишити без змін, з наступних підстав.

ПАТ «АБ «Експрес-Банк» 25.12.2014 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями / а. с. 1-6 /.

В цей же день, тобто 26.12.2014 року, позивачем подано заяву про забезпечення позову, в порядку ст. 153 ЦПК України, в якій банк просить накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно відповідачів, а також на рахунки відкриті на їх ім'я / а. с. 7-8/.

Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.12.2014 року відмовлено банку в задоволенні його заяви про забезпечення позову у зв'язку з тим, що він в своїй заяві не вказує обґрунтування необхідності застосування заявлених заходів забезпечення позову, не навів переліку майна та рахунків, на які необхідно накласти арешт та належності цього майна безпосередньо відповідачам по справі. Крім того, як вважає суд першої інстанції, подана позивачем заява не містить належних доказів та аргументів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду / а. с. 14/.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України - суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК України, заходи забезпечення позову.

Частинами 2 та 4 ст.151 ЦПК України передбачає, що повинно бути зазначено у заяві про забезпечення позову та що повинно бути додано до неї.

В силу ч. 3 ст. 151 ЦПК України - забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст.ст.151,153 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.1 постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», - єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, згідно роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.4 постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», - розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Між тим, як вбачається з заяви банку про забезпечення позову / а. с. 7-8 /, ця заява не відповідає вимогам ЦПК України, зокрема ст. 151 ЦПК України, оскільки: в заяві не зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; не наведено обґрунтування застосування виду забезпечення позову (в даному випадку арешту); не вказане конкретне майно, конкретні рахунки та конкретні установи банку, де вони відкриті на ім'я відповідачів і на які слід накласти арешт, як і не надано доказів належності такого майна, рахунків тощо відповідачам та його вартості, що унеможливлює провести судом перевірку співмірності між вартістю такого майна (на яке слід накладати арешт) та розміром заявлених вимог до кожного із відповідачів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову від 26.12.2014 року є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги - не вбачає.

Керуючись ст.ст. 151-153,303,307,312 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» - відхилити.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2014 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ: