АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
-------------------------------------------------------
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Качана В.Я., Саліхова В.В.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами Міністерства освіти і науки України, виконуючого обов'язки ректора Національного університету харчових технологій ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства освіти і науки України, третя особа: виконуючий обов'язки ректора Національного університету харчових технологій ОСОБА_1

про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі,

встановила:

у листопаді 2014р. позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконними та скасування наказів Міністерства освіти і науки України № 591-к від 17 листопада 2014р. «Про дострокове розірвання контракту з ректором національного університету харчових технологій ОСОБА_2.» та № 592-к від 17 листопада 2014р. «Про виконання обов'язків ректора», поновлення його на посаді ректора Національного університету харчових технологій з 17 листопада 2014р.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що з 29 квітня 2011р. обіймав посаду ректора університету харчових технологій на підставі укладеного з ним Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України контрактом, дія якого закінчується 29 квітня 2018р. Проте, наказом Міністерства освіти і науки України від 17 листопада 2014р. контракт з ним був достроково розірваний, а виконуючим обов'язки ректора університету був призначений ОСОБА_1

Позивач вважав зазначені накази незаконними, оскільки ні нормами трудового законодавства, ні умовами укладеного з ним контракту, не передбачена можливість дострокового припинення трудового договору у зв'язку із скасуванням наказів, яким був оголошений конкурс на заміщення вакантної посади ректора та про призначення його ректором університету.

Також позивач посилався на те, що на момент винесення наказу про дострокове розірвання з ним контракту, він хворів та знаходився на лікарняному.

Рішенням суду від 19 лютого 2015р. позов задоволено.

У поданих апеляційних скаргах Міністерство освіти і науки України та виконуючий обов'язки ректора Національного університету харчових технологій ОСОБА_1 просять рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянти посилаються на невідповідність висновків суду обставинам справи та

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/5085/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Бобровник О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
неправильне застосування судом норм матеріального права.

- 2-

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників апелянтів, які підтримали апеляційні скарги, пояснення представників позивача, які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 29 квітня 2011р. між Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України та ОСОБА_2 укладено контракт № І-47 про призначення останнього на посаду ректора Національного університету харчових технологій на строк з 29 квітня 2011р. по 29 квітня 2018р. (с.с.11-17).

На підставі протоколу рішення конференції трудового колективу Національного університету харчових технологій від 4 квітня 2011р., рішення експертної кадрової комісії Міністерства від 13 квітня 2011р., контракту № І-47, 29 квітня 2011р. Міністром освіти і науки, молоді та спорту України виданий наказ № 202-к про призначення ОСОБА_2 ректором Національного університету харчових технологій строком на сім років (с.с.10).

Наказом Міністра освіти і науки України № 1327 від 17 листопада 2014р., до якого внесені зміни наказом № 640-к від 10 грудня 2014р., на виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 липня 2012р., ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2012р., ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 червня 2014р. скасовані накази Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, зокрема, № 202-к від 29 квітня 2011р. «Про призначення ректором Національного університету харчових технологій ОСОБА_2» (с.с.18, 57).

Наказом Міністра освіти і науки України № 591-к від 17 листопада 2014р. достроково розірвано контракт № І-47 від 29 квітня 2011р. з ОСОБА_2 (с.с.19).

Наказом Міністра освіти і науки України № 23-к від 26 січня 2015р. внесені зміни до наказу Міністерства освіти і науки України від 17 листопада 2014р. № 591-к, наказ доповнений пунктом 1-1 про звільнення ОСОБА_2 з посади ректора Національного університету харчових технологій з 17 листопада 2014р. на підставі підпункту 3 пункту 25 контракту № І-47 від 29 квітня 2011р. та пункту 8 статті 36 КЗпП України (с.с.58).

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання незаконним наказу про дострокове розірвання контракту та поновлення на роботі, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

На контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про вищу освіту», редакція якої діяла на момент виникнення спірних правовідносин, керівник вищого навчального закладу третього або

- 3 -

четвертого рівня акредитації може бути звільнений з посади власником (власниками) або уповноваженим ним (ними) органом (особою) на підставах, визначених трудовим законодавством, а також за порушення статуту вищого навчального закладу та умов контракту. Керівник вищого навчального закладу третього або четвертого рівня акредитації може бути звільнений з посади у зв'язку із прийняттям рішення про його відкликання органом, який його обрав на посаду. Клопотання про відкликання керівника може бути внесено до вищого колегіального органу громадського самоврядування вищого навчального закладу не менше як половиною статутного складу Вченої ради вищого навчального закладу. Рішення про відкликання керівника вищого навчального закладу третього або четвертого рівня акредитації приймається двома третинами голосів за присутності не менше як двох третин статутного складу вищого колегіального органу громадського самоврядування вищого навчального закладу.

Отже, законодавством визначений перелік підстав звільнення керівника вищого навчального закладу третього або четвертого рівня акредитації.

Згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору передбачено підстави, зазначені в контракті.

Пунктом 25 контракту № І-47 від 29 квітня 2011р. сторони визначили, що цей контракт припиняється: 1) у зв'язку із закінченням строку його дії; 2) за угодою сторін; 3) достроково за вимогою керівника чи за вимогою Міністерства; 4) з ініціативи керівника: у зв'язку з порушенням Міністерством законодавства про працю; у випадку невиконання Міністерством умов, передбачених цим контрактом; 5) підставою для достроково розірвання контракту за ініціативою керівника є також хвороба або інвалідність, що перешкоджають виконанню роботи за контрактом.

Пунктом 26 контракту сторони визначили обставини, з яких можливе дострокове розірвання контракту з ініціативи Міністерства, а саме: за обставин, передбачених трудовим законодавством, а також: 1) у зв'язку із прийняттям рішенням про його відкликання з посади вищим колегіальним органом громадянського самоврядування вищого навчального закладу ІІІ-ІVрівнів акредитації, що обрав його на посаду; 2) при невиконанні керівником умов контракту; 3) через систематичне невиконання або неналежне виконання керівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього цим контрактом; 4) за одноразове грубе порушення керівником законодавства та невиконання обов'язків, покладених на нього цим контрактом, унаслідок чого навчальний заклад зазнав збитків на значну суму; 5) за невиконання навчальним закладом зобов'язань щодо сплати податків та інших обов'язкових платежів, а також щодо своєчасної виплати заробітної плати працівникам.

Відповідно до змісту умов контракту перелік обставин, за яких позивач міг бути звільнений з посади з ініціативи Міністерства є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Отже, звільнення позивача за ініціативою відповідача можливе тільки за обставин, передбачених трудовим законодавством, обумовлених у контракті та встановлених Законом України «Про вищу освіту».

Наказ відповідача про дострокове розірвання контракту з позивачем та його звільнення не містить конкретних посилань на обставини, які передбачені контрактом, або трудовим законодавством, або Законом України «Про вищу освіту», і які стали підставою для його звільнення.

При цьому, відповідач обмежився посиланням на п.п.3 п. 25 контракту та п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Разом з тим, у підпункті 3 пункту 25 контракту зазначено, що контракт достроково припиняється за вимогою Міністерства, але підстави для цього сторони визначили у пункті 26 контракту, тому відповідач був зобов'язаний навести конкретні підстави для звільнення позивача.

- 4 -

Твердження апелянтів про те, що умови контракту передбачали можливість звільнення позивача за вимогою Міністерства без зазначення конкретної обставини, колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що суперечать ст. 43 Конституції України, оскільки у контракті зазначено не тільки про можливість дострокового припинення контракту за вимогою Міністерства, але міститься і вичерпний перелік обставин, за яких Міністерство може ініціювати дострокове припинення контракту з позивачем, а позивач має право бути обізнаний про підстави припинення з ним трудових відносин.

Доводи апелянтів про те, що відповідач виконував рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 липня 2012р., яким скасований наказ Міністерства про призначення позивача на посаду ректора, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначене рішення суду не містить обов'язку Міністерства провести звільнення позивача із посади.

Крім того, умови контракту не містять такої обставини для дострокового розірвання контракту, а наказ був виданий на виконання контракту, тому його скасування не може бути підставою для розірвання контракту.

Також колегія суддів бере до уваги, що наказ Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України № 202-к про призначення ОСОБА_2 ректором Національного університету харчових технологій був виконаний, позивач приступив до виконання обов'язків ректора, які виконував до 17 листопада 2014р., тому його скасування не може бути підставою для звільнення позивача, так як це суперечить нормам трудового законодавства та ст. 43 Конституції України.

Посилання апелянтів на встановлення рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 липня 2012р. незаконності призначення позивача на посаду ректора університету харчових технологій та допущенні порушення чинного законодавства при його обранні, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у зазначеному рішенні суду надавалася оцінка правомірності призначення конкурсу на заміщення вакантної посади ректора, при цьому, проведення самого конкурсу та його результати незаконними визнані не були, також не визнано незаконним укладення контракту з позивачем.

Одночасно при вирішенні даного спору необхідно враховувати, що визнання протиправними дії Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади ректора Національного університету харчових технологій, не можуть бути підставою для звільнення особи, яка була призначена на дану посаду у результаті перемоги у даному конкурсі, оскільки це не передбачено ні нормами трудового законодавства, ні нормами Закону України «Про вищу освіту», ні умовами укладеного з цією особою контракту.

Доводи апелянта ОСОБА_1 про встановлення рішенням суду порушення процедури прийняття позивача на роботу, тому він підлягає звільненню у порядку, встановленому ст. 7 КЗпП України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки звільнення позивача було проведено на підставі п. 8 ст.36 КЗпП України.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

При цьому, закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, у тому числі шляхом надання оцінки можливості звільнення працівника з інших підстав.

За таких же підстав колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта Міністерства

- 5 -

освіти і науки України про можливість застосування аналогії права та застосування до звільнення позивача п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва ОСОБА_1 не був поновлений на посаді ректора, так як дане питання не було предметом судового розгляду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про те, що позивач був звільнений з роботи з порушенням норм чинного законодавства, тому він підлягає поновленню на посаді, а підстав для скасування рішення суду в цій частині не має.

Разом з тим, судом зроблений неправомірний висновок про порушення відповідачем вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України при звільненні позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Аналогічні правила застосовуються і до випадків звільнення працівника з підстав, передбачених ст. 41 КЗпП України (ч. 3 цієї норми).

Разом з тим, зміст поняття "розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу" розкрито законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну "розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу" будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в ст. ст. 40, 41 КЗпП України або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Виходячи з нормативного тлумачення пп. 4, 8 ст. 36, ч. 3 ст. 40, ч. 3 ст. 41, ст. ст. 40, 41 КЗпП України на припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом - п. 8 ст. 36 КЗпП України, а не у зв'язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, ч. 3 ст. 40 КЗпП України не поширюється. (Правова позиція Верховного Суду України у справі 6-127цс12).

Проте, неправильність застосування судом ч. 3 ст. 40 КЗпП України не призвело до неправильного вирішення спору в частині поновлення позивача на посаді, тому рішення суду в цій частині скасуванню не підлягає.

Також обґрунтованим вважає колегія суддів посилання апелянтів на неправомірність висновку суду про протиправність прийняття відповідачем 17 листопада 2014р. наказу № 592-к «Про призначення виконуючим обов'язки ректора Національного університету харчових технологій ОСОБА_1.».

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

У даній справі суд виходив із того, що безпідставне припинення трудових відносин з позивачем зумовлює також протиправність рішення відповідача про призначення виконуючого обов'язки ректора.

При цьому судом залишено поза увагою вимоги ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України

- 6 -

про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, і не враховано, що зазначений наказ був виданий вже після звільнення позивача, тому він не може порушувати права позивача. Крім того, порушені права позивача підлягають захисту шляхом поновлення його на роботі, а не шляхом скасування наказу про призначення виконуючого обов'язки ректора.

Оскільки рішення суду в частині визнання незаконним та скасування наказу Міністерства освіти і науки України № 592-к від 17 листопада 2014р. «Про виконання обов'язків ректора» ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає необхідним скасувати рішення суду в цій частині, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційні скарги Міністерства освіти і науки України, виконуючого обов'язки ректора Національного університету харчових технологій ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015р. скасувати в частині визнання незаконним та скасування наказу Міністерства освіти і науки України № 592-к від 17 листопада 2014р. «Про виконання обов'язків ректора» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у зазначених позовних вимогах відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: