Апеляційний суд Житомирської області
Справа №272/1003/14-ц Головуючий у 1-й інст. Брагін В. І.
Категорія 48 Доповідач Миніч Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1

секретаря

судового засідання ОСОБА_2

з участю представника позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 19 червня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, служби у справах дітей Андрушівської районної державної адміністрації Житомирської області про відібрання дітей та стягнення аліментів,-

встановив:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом. З урахуванням заяви про зміну позовних вимог просила відібрати у відповідачів її дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та стягувати з відповідача ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що з відповідачем ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі,від якого мають неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_8 та доньку ОСОБА_7. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 18 грудня 2012 року було визначено місце проживання дітей разом з нею. Добровільно виконувати рішення суду відповідачі відмовляються. Постановою ВДВС Черняхівського РУЮ від 08 листопада 2013 року у відкритті виконавчого провадження відмовлено з тих підстав, що визначення місця проживання дітей не є примусовим заходом виконання рішення. У звязку з цим вона змушена звернутися до суду.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 19 червня 2015 року позов задоволено частково. Відібрано у ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого у ІНФОРМАЦІЯ_4, неповнолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6. Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітків (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття кожного з дітей. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору. та на користь ОСОБА_4 243 грн. 60 коп. судових витрат. В задоволенні позову в частині вимог про відібрання неповнолітніх дітей у ОСОБА_5 - відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_9 перебували в зареєстрованому шлюбі, в період якого у них народилися діти: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.9,10).

Після розірвання шлюбу між подружжям у квітні 2011 року діти залишилися проживати з батьком в с.Горбулів, де вони перебували з народження.

Діти відвідують навчальні заклади: Каріна спочатку дошкільний, а зараз школу, а ОСОБА_6 школу, де у них склалися хороші стосунки з педагогами, вихователями та однолітками, вони звикли до колективів, в яких перебувають (а.с.86-88,157, т.2 а.с.74).

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 18 грудня 2012 року визначено місце проживання неповнолітніх дітей подружжя ОСОБА_7 з матірю ОСОБА_10 (а.с.5).

Проте, і після набуття зазначеним рішенням законної сили діти залишилися проживати з батьком.

Відповідно до ч.1 ст.162 СК якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоровя або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції передчасно, без належного зясування всіх обставин справи дійшов висновку про відібрання дітей у батька та передачу їх матері.

Так, судом не враховано, що в даному випадку фактично має місце зміна місця проживання дітей, оскільки з дня свого народження вони проживають в будинку батька.

Крім того, на час розгляду справи в апеляційному суді змінилися обставини, які є істотними для вирішення даного спору і які заслуговують на увагу.

Так, 29 серпня 2015 року синові сторін виповнилося 14 років.

Відповідно до ч.3 ст.160 СК якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Допитаний апеляційним судом неповнолітній ОСОБА_6 виявив бажання проживати з батьком, яким йому створені належні умови для проживання, навчання та фізичного і інтелектуального розвитку.

Між сестрою і братом існують дружні стосунки, про що пояснив суду неповнолітній ОСОБА_6. Тому, розлучати брата і сестру, розриваючи родинні стосунки між ними, є недоцільним та буде суперечити їх інтересам.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем ОСОБА_3 забезпечені належні умови для проживання та виховання дітей (т.1 а.с.133).

Разом з тим, із додаткових доказів, наданих відповідачем на підтвердження доводів апеляційної скарги, вбачається, що позивачка не може забезпечити дітям таких умов.

Зокрема, постійного місця проживання у неї та власного житла немає (т.1 а.с.190).

Позивачка проживає із співмешканцем, з яким у неї склалися неприязні стосунки і який бє навіть їх спільну малолітню дитину (т.2 а.с.80,97).

Крім того, 26 жовтня 2013 року у позивачки народилася донька Діана (т.2 а.с.33).За ухилення від виконання батьківських обовязків по відношенню до цієї дитини позивачка притягувалась до адмінвідповідальності (т.2 а.с.69). Зазначена обставина є свідченням негативної характеристики позивачки як матері.

ОСОБА_4 отримує допомогу при народженні дитини як одинока мати та не працює, а отже, не може матеріально забезпечувати дітей (т.1 а.с.129-131, т.2 а.с.71).

За таких обставин підстав для відібрання дітей у відповідача та передачу їх позивачці немає, оскільки це буде суперечити їх інтересам.

У звязку з наведеним та відповідно до п.1 ч.1 ст.309 ЦПК оскаржуване рішення в частині задоволення позову підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313,314,316ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 19 червня 2015 року в частині задоволення позову скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позову до ОСОБА_3, служби у справах дітей Андрушівської районної державної адміністрації Житомирської області про відібрання дітей та стягнення аліментів.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: