У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого Маширо О.П.

суддів Жарової Ю.І., Санікової О.С.

при секретарі Будюк Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську цивільну справу по апеляції ОСОБА_1 на рішення Словянського міськрайонного суду від 28 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно,

у с т а н о в и в :

До апеляційного суду звернулась позивачка ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на рішення суду, яким їй було відмовлено у задоволенні її позовних вимог.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у справі є ОСОБА_2 міська рада, яка насправді не є спадкоємцем за законом у даній справі, до вказаної юридичної особи по суті не було заявлено ніяких конкретних вимог, тому суд відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову до вказаного відповідача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її вимог у повному обсязі, оскільки вважає, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необгрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням вимог матеріального і процесуального права.

Зокрема, суд першої інстанції не врахував, що вона є законною спадкоємицею після смерті своєї матері ОСОБА_3, яка померла 15 вересня 1997 року. Спадщину після смерті матері вона прийняла фактично згідно з вимогами ст. 529 ЦК України, який діяв на той час.

Однак свідоцтво на спадщину за правом представлення ще у 1999 році одержав її племінник ОСОБА_4, який також прийняв спадщину фактично.

У 2008 році рішенням суду ОСОБА_4 був визнаний померлим.

Вважаючи себе такою, що прийняла спадщину фактично, вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріус відмовив їй у видачі відповідного свідоцтва, хоча на той час нікого зі спадкоємців, що прийняли спадщину у відповідності до вимог закону, вже не було у живих.

Відмовивши їй у позові, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що свідоцтво про спадщину, видане ОСОБА_4, є незаконним, вирішити це питання можливо тільки у судовому порядку.

Крім того, через смерть або відсутність осіб, які мають відношення до спадкового майна, це майно стало безхазяйним.

Вважає, що предявлення нею позову є правомірним і обгрунтованим, оскільки стосується спору про її право власності на спадщину, якого вона була незаконно позбавлена, тоді як суд не надав належної правової оцінки наданим нею доказам, тому висновки суду першої інстанції є суперечливими.

Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення суду залишити без змін, з таких підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто ухваленим у відповідності до вимог процесуального судочинства на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому

На думку апеляційного суду оскаржуване судове рішення відповідає вимогам процесуального і матеріального закону, тому підстав для його скасування немає.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції всебічно, повно і об"єктивно дослідив надані сторонами докази, правильно встановив фактичні обставини справи та зробив правильні правові висновки про те, що вимоги позивачки не ґрунтуються на законі.

У рішенні наведені відповідні мотиви, з яких суд його ухвалив. Ці мотиви не суперечать закону та не спростовуються доводами скарги.

З матеріалів справи вбачається, що спірним спадковим майном є 4/12 частин домоволодіння № 19 по вул. Садовій у м. Миколаївка та грошові вклади на трьох рахунках, що належали матері позивачки ОСОБА_3, яка померла 15 вересня 1997 року.

Вказаний будинок належав на праві власності у рівних частках ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4В (т.1 а.с.57).

15 вересня 1997 року ОСОБА_3 померла (т.1 а.с.58-а).

Спадкоємцями після її смерті були: позивачка ОСОБА_1, її брат ОСОБА_6 та за правом представлення її племінник ОСОБА_4, син сестри позивачки ОСОБА_7, яка померла 13 червня 1996 року (т.1 а.с.58, 137).

06 липня 1999 року ОСОБА_4 прийняв спадщину, а саме: 4/12 будинку № 19 по вул. Садовій у м. Миколаївка, про що отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на всю частину цього спадкового майна, оскільки інші спадкоємці не подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (т.1 а.с.62).

Вважаючи себе такою, що прийняла спадщину фактично, позивачка у вересні 2012 року звернулась до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на спадкове майно.

Відповідачем у тій справі була вказана ОСОБА_8, дружина спадкоємця ОСОБА_4, яка діяла в інтересах двох його неповнолітніх дітей, оскільки сам ОСОБА_4 рішенням суду був визнаний померлим, на підставі чого 06 червня 2007 року було видане свідоцтво про його смерть (т.1 а.с.59).

Рішенням Слов»янського міськрайонного суду від 06 квітня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено повністю (т. 1 а.с.12-14).

Однак рішенням Апеляційного суду Донецької області від 20 липня 2012 року вказане рішення суду першої інстанції було скасоване, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено (т.1 а.с.15-17).

18 грудня 2013 року ОСОБА_1 знову подала до суду позовну заяву про той же предмет позову, однак відповідачами вказала, окрім ОСОБА_8, яка діяла в інтересах двох неповнолітніх дітей, також ОСОБА_2 міську раду, на території якої знаходиться спірне спадкове майно (т.1 а.с.1-2).

Ухвалою суду від 20 грудня 2013 року позивачці у відкритті провадження було відмовлено, оскільки такі її позовні вимоги вже були розглянуті з ухваленням рішення по суті спору (т.1 а.с.3).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 30 січня 2014 року вказана ухвала суду першої інстанції була залишена без змін (т.1 а.с.37-39).

Однак ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була задоволена частково: ухвалу Словянського міськрайонного суду від 20 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду від 30 січня 2014 року було скасовано в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради та в цій частині справу передано до місцевого суду на новий судовий розгляд. В іншій частині вказані судові ухвали були залишені без змін (т.1 а.с.105-107).

Таким чином, у даному позовному провадженні були розглянуті позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно.

Відмовляючи позивачці у задоволенні її вимог, суд першої інстанції послався на те, що позивачка, вказавши другим відповідачем у своєму позові ОСОБА_2 міську раду, фактично до цього відповідача не заявляла ніяких конкретних вимог, оскільки є спадкоємці померлої ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В апеляційному суді представник позивачки ОСОБА_1 вказав, що усі належні відповідачі, тобто спадкоємці померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4, самі померли або знаходяться невідоме де, тому просив задовольнити вимоги ОСОБА_1, маючи на увазі відповідачем ОСОБА_2 міську раду.

Однак апеляційний суд не може прийняти такий довід, оскільки справа не містить ніяких доказів на підтвердження таких доводів. Більш того, зі справи вбачається, що спадкоємцями після смерті матері позивачки ОСОБА_3 були: сама позивачка, її брат ОСОБА_6 та її племінник ОСОБА_4 за правом представлення (т.1 а.с.137).

Після смерті ОСОБА_4 є його спадкоємці двоє неповнолітніх дітей, інтереси яких у суді представляла їхня матір ОСОБА_8

За таких обставин апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову позивачці у задоволенні її вимог є обгрунтованими, підстави для скасування рішення суду відсутні.

Усі доводи апеляційної скарги були предметом дослідження у суді, на правильність висновків суду вони не впливають та зроблених судом висновків не спростовують, тому апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити як безпідставну, рішення суду як таке, що відповідає вимогам закону, залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Словянського міськрайонного суду від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: