Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ08 квітня 2015 рокум. КиївКолегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоШтелик С.П.,суддів:ика відповідача Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г., Коротуна В.М., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Орган опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації, про виселення, за касаційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 20 листопада 2014 року, в с т а н о в и л а:У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 13 вересня 2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № MKA0GA00000275, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 15 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,40 %. В забезпечення зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, згідно з яким остання надала в іпотеку житловий будинок загальною площею 126,30 кв. м, житловою площею 86,60 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_5 умов кредитного договору рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки. Посилаючись на те, що після ухвалення зазначеного рішення на вимогу іпотекодержателя мешканці не звільнили житлове приміщення добровільно, позивач просив суд виселити відповідачів із займаного житла. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 травня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 20 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про задоволення позову. Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_6 та інших осіб, які зареєстровані (проживають) у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання про стягнення судового збору. У касаційних скаргах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просять скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що житловий будинок, який є предметом іпотеки, придбаний не за рахунок кредитних коштів, а також врахував, що відповідачі іншого житла не мають, а позивачем не запропоновано надання іншого жилого приміщення, у зв'язку з чим дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про виселення, апеляційний суд виходив з того, що банк попередньо повідомив відповідачів про необхідність звільнення жилого приміщення, яке перебуває в іпотеці, шляхом направлення вимоги, яка особисто отримана відповідачами, рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки вступило в законну силу, у зв'язку з чим дійшов висновку, що суд першої інстанції застосував закон, який не підлягав застосуванню, а саме п. 2 ст. 109, ст. 116 ЖК України, і не застосував закон, який підлягає застосуванню - ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» і п. п. 3, 4 ст. 109 ЖК України. Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна. За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Вказаних вимог судом не дотримано. Як вбачається з матеріалів справи, банк звертався до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKA0GA00000275 у розмірі 155 952 гривні 83 копійки звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1. У задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено на підставі ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР у зв'язку з тим, що спірний житловий будинок був придбаний не за кредитні кошти і позивачем при зверненні до суду не зазначено житло, яке має бути надано у випадку виселення. Як вбачається з матеріалів справи, підставою звернення до суду у грудні 2013 року з позовом про виселення стало невиконання відповідачами вимоги банку про добровільне звільнення житлового приміщення, на яке звернуто стягнення на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2013 року. Вказане рішення суду набрало законної сили. Застосовуючи до спірних правовідносин ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» і п. п. 3, 4 ст. 109 ЖК Української РСР, апеляційний суд не врахував, що за змістом ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15).Таким чином, висновок апеляційного суду про застосування до спірних правовідносин ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» і п. п. 3, 4 ст. 109 ЖК Української РСР є помилковим.Натомість, встановивши, що спірний будинок, який передано в іпотеку, придбаний не за рахунок кредитних коштів і є єдиним місцем проживання відповідачів, надання іншого житлового приміщення позивачем не запропоновано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а апеляційний суд, перевіряючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, у порушення вимог чинного процесуального та матеріального законодавства України дійшов помилкового висновку про необхідність скасування законного й обґрунтованого судового рішення.За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст.339 ЦПК України, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справу х в а л и л а: Касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити.Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 20 листопада 2014 року скасувати, рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 травня 2014 року залишити в силі. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий С.П. Штелик Судді: І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко В.М. Коротун О.В. Попович Ю.Г. Іваненко