АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4025/2015 Головуючий у першій інстанції - Кричина А.В.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Корчевного Г.В.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНКОМСТРАХ» про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: ПрАТ «СК «ІНКОМСТРАХ», в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 47 575 грн. 75 коп., витрати на проведення оцінки заподіяної шкоди в сумі 1 328 грн. 40 коп. та судові витрати в сумі 499 грн. 05 коп.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що з вини відповідача, внаслідок порушення останнім правил дорожнього руху, йому заподіяна матеріальна шкода, що виразилась у пошкодженні автомобіля. У відповідності з вимогами закону відповідач зобов'язаний відшкодувати спричинену шкоду.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.01.2015 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні з відповідача матеріальної шкоди, оскільки саме він є заподіювачем шкоди і при цьому ним не виконано обов'язок письмового повідомлення страховика, з яким укладено договір, про ДТП, а отже саме він повинен нести відповідальність за заподіяну шкоду.

В судовому засіданні представники позивача підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням вимог закону.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши представників позивача та відповідача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів оскаржуване рішення суду повністю відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відшкодування повинно бути здійснене страховою компанією, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, і до якої позивач з вимогами про сплату страхового відшкодування не звертався.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що 31.03.2014 о 16:00 год. ОСОБА_4 керуючи автомобілем марки «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_3 по пр-ту Московському ел/оп 169 в м. Києві, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Toyota Hilux», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 16.04.2014 ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вказане адміністративне правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 391 грн. (а.с. 8).

Згідно висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 5392/14-54 від 04.06.2014 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження, вартість матеріального збитку завданого внаслідок ДТП власнику автомобіля марки «Toyota Hilux» складає 48 575,75 грн., при цьому в даному випадку втрата товарної вартості не нараховувалась, оскільки досліджуваний КТЗ раніше перебував у ДТП (підстава п.п. 8.6.2. Методики) (а.с. 10-14).

Судом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, була застрахована ПрАТ «СК «ІНКОМСТРАХ» в період 25.04.2013 до 24.04.2014 за страховим полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № АС/2090407 за шкоду, заподіяну майну - на суму 50 000 грн., за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю - на суму 100 000 грн., франшиза - 1 000 грн. (а.с. 52).

Франшиза в розмірі 1 000 грн. була відшкодована відповідачем позивачу, про що свідчить розписка останнього (а.с. 53).

Крім того, відповідно до довідки Моторного (транспортного) страхового бюро України від 03.11.2014 № 7/2-28/30155, автомобіль марки «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_3 застрахований згідно полісу серії АС № 2090407, наданого страховою компанією ПрАТ «СК «ІНКОМСТРАХ» (а.с. 44, 45).

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом використання, збереження або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з цим, у відповідності до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено, що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно зі ст. 3 вказаного Закону, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 вказаного закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

З огляду на викладене є обґрунтованим висновок суду про те, що відповідач, за наявності полісу страхування цивільно-правової відповідальності, не є відповідальною особою, адже обов'язок по відшкодуванню шкоди за таких умов лежить саме на страховій компанії. Дане відшкодування шкоди за умовами договору страхування мало бути здійснене ПрАТ «СК «ІНКОМСТРАХ» шляхом здійснення виплати страхового відшкодування, оскільки відповідно до наведених норм цивільного законодавства наявність у відповідача договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, наявність та дійсність якого представником позивача в судовому засіданні визнавалась, породжує виникнення обов'язку по відшкодуванню шкоди саме у страховика, як відповідальної за завдані збитки, а у разі ліквідації страховика такий обов'язок переходить до ліквідаційної комісії.

Однак, якщо обов'язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, обов'язок приймає на себе МТСБУ, але не відповідач, як винна у спричиненні шкоди майну третіх осіб особа.

Відповідно до листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 20.05.2014, Нацкомфінпослуг прийнято розпорядження від 31.10.2013 № 3950 про анулювання (відкликання) ліцензії ПрАТ «СК «ІНКОСТРАХ» на провадження діяльності у формі обов'язкового страхування цивільно-правової-відповідальності власників наземних транспортних засобів. Цим же листом повідомлено, що при проведенні планової виїзної перевірки діяльності страховика, на дату перевірки, останнього не було виявлено за адресою місцезнаходження. Разом з цим, Нацкомфінспослуг повідомило, що тимчасове зупинення (обмеженн) дії ліцензії не звільняє страховика від обов'язку виконувати свої зобов'язання за укладеними договорами страхування.

На час укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової-відповідальності власників наземних транспортних засобів між відповідачем та ПрАТ «СК «ІНКОМСТРАХ» остання мала повноваження на укладення таких договорів.

Матеріали справи не містять даних про ліквідацію ПрАТ «СК «ІНКОМСТРАХ» і такі відомості не були надані суду сторонами.

Також судом, з пояснень сторін встановлено, що ні позивач, ні відповідач не повідомляли страховика про ДТП, оскільки сторонами не надано суду належних доказів принаймні направлення письмової заяви на відому ним адресу страховика.

Пунктом 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що відповідно до ст. 21 Закону № 1961 на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п. 13.1 ст. 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті ДТП безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Позивачем вимоги до страховика про стягнення страхового відшкодування не пред'явлено, а тому, з огляду на відсутність підстав для покладення обов'язку по відшкодування шкоди на відповідача, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність відповідно до вимог закону, суд правомірно відмовив у стягненні матеріальної шкоди з останнього, зазначивши, що закон покладає обов'язок відшкодування шкоди саме на страховика з яким укладено договір.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки вони не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, наявних у справі доказів, в їх сукупності, та вимогах чинного законодавства. Щодо посилань апелянта на невиконання відповідачем свого обов'язку письмового повідомлення страховика про ДТП, що є підставою для стягнення шкоди саме з відповідача, слід зазначити, що обидві сторони не надали належних доказів звернення до страховика і, відповідно, відсутня позиція останнього щодо обставин даної ДТП і виплати страхового відшкодування у відповідності з вимогами закону та умовами договору. Водночас, слід зазначити, що наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження та правового аналізу судом першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність і обґрунтованість рішення не впливають.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Дубинського Сергія Петровича - Федченка Віталія Васильовича - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНКОМСТРАХ» про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді