Номер провадження: 22-ц/785/8628/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 27 серпня 2015р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного сумісного майна подружжя,-

встановила:

16 грудня 2014р. ОСОБА_2 звернувся з вищевказаним позовом до Саратського районного суду.

Ухвалою Саратського районного суду від 27 січня 2015р. справу було передано для розгляду до Татарбунарського районного суду (а.с.72). Ухвалою суду від 17 лютого 2015р. справу було прийнято до провадження Татарбунарського районного суду (а.с.77).

Остаточно уточнив позовні вимоги, ОСОБА_2 просив провести поділ спільного сумісного майна, а саме в рівних частках провести поділ житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого по вулиці Степова № 91 в с.Світлодолинське Саратського району Одеської області, а також згідно позовної заяви майно всього на загальну суму 108052грн., посилаючись на те, що з 7 червня 1997р. до 2011р. він знаходився у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, та в період шлюбу вони за сумісні кошти придбали майно і будинок.

Позивач вказав, що рішенням Татарбунарського районного суду від 03 березня 2015р. за ним та ОСОБА_3 було визнано право власності на житловий будинок з господарськими та іншими спорудами, розташований по вулиці Степова № 91 в с.Світлодолинське Саратського району Одеської області по 1/2 частині в ідеальній частці кожному.

Позивач стверджував, що все майно, яке він вказав в позовній заяві, після його переїзду із с.Світлодолинське, залишилося у користуванні відповідачки. Позивач просив розподіл майна порівну та провести поділ будинку та інших споруд в рівних частках в натурі, пропонуючи свої варіанти поділу житлового будинку (а.с.3-7, 48-49, 160-161).

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 27 серпня 2015р. у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі (а.с.194-196).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі, посилаючись на те, що суд в порушені вимог матеріального та процесуального права та без урахування усіх обставин необґрунтовано відмовив йому у задоволені позову (а.с.200-205).

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, його представника, відповідачку, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції було встановлено та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції наступне.

Позивач ОСОБА_2 і відповідач ОСОБА_3 знаходились в зареєстрованому шлюбі в період з 7 червня 1997р. та рішенням Саратського районного суду від 03 червня 2011р., залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2011р., шлюб між сторонами було розірвано (а.с.27).

За період шлюбу сторони придбали майно, а саме: за договором купівлі-продажу від 26 серпня 2003р., зареєстрованим на імя ОСОБА_2, житловий будинок з господарськими та іншими спорудами, загальною площею 84,1 кв.м в с.Світлодолинське Саратського району Одеської області по вул.Степовій,91 на земельній ділянці, площею 3510 кв.м,, а також інше майно, всього 32 найменування та худобу і птицю на 6 найменувань на загальну суму 108052грн.

Рішенням Татарбунарського районного суду від 03 березня 2015р. за ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було визнано право власності на житловий будинок з господарськими та іншими спорудами, розташований по вулиці Степова № 91 в с.Світлодолинське Саратського району Одеської області по 1/2 частині в ідеальній частці кожному.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.23-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21грудня 2007р. № 11 «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного господарства, зясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відмовивши у задоволені позову ОСОБА_2 в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що поділ будинку не можливий без проведення відповідної судової будівельно-технічної експертизи, від проведення якої позивач категорично відмовився, посилаючись на відсутність коштів для сплати експертизи, та наявність самочинних споруд, а поділ майна не можливий, оскільки позивачем не надано доказів, що майно сторонами набуте під час шлюбу, відсутні будь-які документальні підтвердження вартості цього майна, а також не вказані будь-які його родові ознаки.

Такі висновки суду відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Статтями 363, 367 ЦК України передбачено, що поділ (виділ частки) майна, що є об'єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників.

Виходячи зі змісту цих норм, поділ (виділ частки) є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку.

У пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991р. №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 визнав, що судом першої інстанції йому було розяснено право про необхідність призначення, в порядку ст.143 ЦПК України, судової будівельно-технічної експертизи, з метою зясування обставин, що мають значення для справи та надання висновку спеціаліста-експерта в даній галузі щодо можливості поділу спірного будинку в натурі та можливих варіантів поділу, а також за необхідності дозволу органу влади на переобладнання та перепланування у житловому будинку, однак, він відмовився від надання клопотання про проведення такої експертизи, посилаючись на відсутність коштів та з метою їх економії.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 також відмовився від надання клопотання про проведення експертизи.

Представник позивача помилково вказав про можливість поділу будинку без призначення і проведення судової будівельно-технічної експертизи, посилаючись на те, що це можливо, якщо між сторонами вирішується питання про сплату компенсації за долю в будинку, так як таких вимог позивач не заявляв, та наполягав саме на поділу будинку в рівних частках.

Також судом першої інстанції було встановлено та не заперечувалося сторонами наявність самочинно збудованих споруд, в той час, як об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності (ч. 2 ст.376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст.ст.364, 367 ЦК України.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що тягар доказування обґрунтованості своїх вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, та відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволені позову ОСОБА_2 про поділ будинку, так як позивач не довів можливість поділу житлового будинку в натурі, не надав відповідних висновків про технічну можливість такого поділу, відмовившись від проведення в судовому засіданні судово-будівельної експертизи.

Не може бути прийнятий до уваги варіант поділу спірного будинку запропонований саме позивачем ОСОБА_2, оскільки він ні є спеціалістом у галузі будівельно-технічних знань при поділу будинку, та відповідно до вимог ч.1 ст.143 ЦПК України для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Не підлягають задоволенню і вимоги позивача ОСОБА_2 про поділ майна, яке він перелічив в позовній заяві, так як ні до позовної заяви, ні в судовому засіданні першої та в судовому засіданні апеляційної інстанції позивачем не надано доказів, що вказане майно сторонами набуте під час шлюбу, та відсутні будь-які документальні підтвердження вартості цього майна, а також не вказані будь-які його родові ознаки.

Судова колегія, вважає безпідставними посилання позивача на акт обстеження худоби від 22 грудня 2010р., як на доказ наявності в господарстві сторін спірної худоби та птиці, так як вказаним актом не підтверджується факт наявності вказаного майна, а тому розподілити його в натурі, як про це просить позивач не є можливим, крім того позивачем не заявлялися вимоги про вирішення питання щодо можливого стягнення компенсації за частку цього майна, у випадку його відсутності.

При цьому у даному акті вказані ще девять овець, яких позивач ОСОБА_2 не включив до позовної заяви про поділ майна (а.с.51).

Наприклад з уточненої позовної заяви на а.с.48-49 вбачається, що позивач посилаючись на наявність бичка та тельці, які залишилися у відповідачки, вказав, що їх вага приблизно по 100кг, що ні є належними та допустимим доказами, у порозумінні вимог ЦПК України.

Позивач ОСОБА_2 не надав суду першої та апеляційної інстанції доказів, що все вказане ним в позовній заяві майно після його переїзду в 2011р. із с.Світлодолинське, залишилося у користуванні відповідачки.

Безпідставними є посилання позивача ОСОБА_2 на те, що він неодноразово звертався до суду з позовом про поділ майна, та суд безпідставно відмовляв йому у прийнятті зустрічного позову при розгляду позову ОСОБА_3 до нього про поділ спільного сумісного майна подружжя, оскільки з ухвали Татарбунарського районного суду Одеської області від 19 листопада 2014р. вбачається, що суд першої інстанції обґрунтовано повернув ОСОБА_2 зустрічну позову заяву до ОСОБА_3, так як вказаний позов було підписано представником позивача, який не мав повноважень на ведення справи (а.с.26).

Відповідачка ОСОБА_3 не погодилася не лише з наявністю вказаного в позові майна, а і з його оцінкою.

Судова колегія не приймає до уваги посилання позивача ОСОБА_2 на рішення Татарбунарського районного суду від 03 березня 2015р., яким як він стверджує, було проведено поділ іншої живності без надання позивачкою ОСОБА_3 будь-яких доказів про наявність такої живності, оскільки з аналізу вказаного рішення таке твердження ОСОБА_2 не підтверджується, та ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 травня 2015р. вказане рішення суду не було оскаржено ОСОБА_2 та залишено без змін (а.с.151-153, 220-223).

При таких обставинах, а саме при відсутності доказів, що вказане позивачем у позовній заяві майно сторонами набуте під час шлюбу, при відсутності будь-яких документальних підтверджень вартості цього майна, та будь-яких його родових ознак, не може бути проведено поділ такого майна.

За встановлених обставин, які підтверджуються матеріалами справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволені позову ОСОБА_2 ОСОБА_1 висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, до яких суд дійшов з додержанням норм матеріального та процесуального права. Рішення суду є законним і обґрунтованим.

Наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 доводи висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично доводи апеляційної скарги повязані з незгодою з висновками суду першої інстанції по оцінки доказів, тоді як відповідно до вимог ст. 212 ЦПК оцінка доказів є виключним правом суду та їх переоцінка є неприпустимою.

Згідно до ст.ст. 57- 60 ЦПК України кожна сторона, за допомогою належних та допустимих доказів, зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд, згідно ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих судом сторонами доказів.

Позивач ОСОБА_2 не надав суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Суд першої інстанції, врахувавши зазначені вимоги закону, належним чином перевірив доводи і заперечення сторін та надані ними докази щодо обсягу спільного майна подружжя, наявного на час розгляду справи та відповідні докази щодо нього, проаналізував належні докази, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст.307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 27 серпня 2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.П.Сидоренко

Судді: С.О. Погорєлова

ОСОБА_4