Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2015 р.

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

при секретарі - Стьопіну О.К.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа - Суворовська районна адміністрація в особі органу опіки та піклування, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, треті особи: Суворовська районна адміністрація в особі органу опіки та піклування та служба у справах дітей Одеської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком за адресою:АДРЕСА_1

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що розлад сімейних взаємовідносин почався ще в 2007 р., коли позивач та відповідачка проживали під одним дахом з сестрою позивача та її чоловіком, тоді дружина вперше покинула позивача. Згодом після повернення та продовження спільного проживання, через постійні суперечки, скандали, спільне проживання стало вже важчим, дружина все менше уваги стала приділяти веденню домашнього господарства і все більше часу стала проводити поза місцем їх спільного проживання, спілкування з сином обмежила до телефонних розмов один чи декілька разів на день. Так як дружина вирішила сама розірвати з ним будь-які стосунки, пішла з помешкання, де вони разом проживали, позивач вважає, що розлучення є єдиним виходом побудувати щасливе життя та зберегти у дитини нормальне уявлення про сім'ю. Також ОСОБА_1 вважає, що для захисту та гармонійного розвитку дитини сину буде краще в подальшому проживати разом з батьком за адресою:АДРЕСА_1, оскільки мати має несприятливі житлові умови та проживає в сільській місцевості, тоді як дитина звикла до проживання в місті та навчається поблизу місцеперебування батька, оскільки характер у дружини неврівноважений, то в майбутньому це може призвести до психологічних розладів у дитини, тільки батько має постійне місце роботи та отримує заробітну плату, натомість мати дитини ніде не працює та в неї відсутні інші джерела заробітку. Зважаючи на вищевикладене та бажання самої дитини підтримувати стосунки з обома батьками, позивач вважає, що права дитини максимально будуть захищені лише у випадку проживання з тим із батьків, хто має більш стабільне матеріальне становище, а саме з батьком.

В ході розгляду справи в якості третьої особи було залучено орган опіки та піклування Суворовської райадміністрації ОМР.

Відповідачка звернулася з зустрічним позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1 посилаючись на те, що спільне життя з чоловіком не склалося через конфлікти та непорозуміння, у зв'язку з чим з листопада 2013 р. шлюбні відносини між ними припинено, спільним побутом сторони не пов'язані. Так як згоди про те, з ким буде проживати дитина після розірвання шлюбу не досягнуто, ОСОБА_5 просить вирішити це питання одночасно з розірванням шлюбу. ОСОБА_5 вважає, що для захисту інтересів дитини та її належного розвитку, краще буде, якщо дитина залишиться проживати з нею, оскільки саме матір може надати дитині материнське піклування, оточити турботою, так як має можливість займатися дитиною, створити всі необхідні умови для проживання та розвитку, задовольнити гармонійний розвиток особистості в атмосфері любові, матеріальної і моральної забезпеченості. На теперішній час син постійно скаржиться на стан здоров'я коли приїздить від батька, пропускає заняття у школі, одягнутий погано, через що в нього зіпсовані стосунки з оточуючими дітьми. З моменту припинення шлюбних відносин дитина постійно вказує на своє бажання жити разом з матір'ю, тому що дуже прив'язаний до неї. ОСОБА_5 вважає, що перебування сина разом з батьком негативно впливає на його здоров'я та виховання, так як ОСОБА_1 останнім часом став зловживати спиртними напоями, поводити себе аморально. Так, 26.08.2014 р. ОСОБА_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, нецензурно висловлювався на її адресу, вигнав з квартири та викинув її речі в коридор, про що було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Також в суді розглядається позов ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя. Позивачка за зустрічним позовом вважає, що дитині краще та зручніше проживати з нею за адресою: АДРЕСА_1, адже син там зареєстрований, звик до проживання за зазначеною адресою, ходить до школи поблизу місця проживання.

Позивач в засіданні підтримав позов та зазначив, що з кінця 2013 року-початок 2014 року з дружиною у них знову погіршилися відносини, відповідачка не приділяла ніякої уваги йому, про місце її роботи він не знав, протягом трьох місяців тільки раз на тиждень приїздила, про сина не турбувалася. На примирення він не згоден. Заперечує проти визначення місця проживання сина разом з матір'ю оскільки вона не має постійного доходу, не забезпечена житлом в м.Одесі, не зможе надати відповідні умови для його проживання та навчання з урахуванням його спортивних секцій з футболу.

Відповідач підтвердила неможливість примирення з позивачем, та вказала про згоду на розірвання шлюбу, заперечуючи проти вимоги позивача про визначення місця проживання сина з батьком, підтримала свої вимоги та зазначила, що вона з народження займалася вихованням сина, відвідувала школу, а в серпні 2014 року позивач вигнав її з квартири з речами, забрав ключі, сина вона не могла забрати, оскільки живе у своєї сестри, в якої своя сім'я. Позивач не допускає її до дитини. За останні два місяці часто приїздила до дитини в квартиру. За характером роботи працює тиждень через тиждень, з 9.00 години до 19.00 години в приватній кондитерській продавцем. Квартира АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя, де вона також має право проживати, тому вона звернулася з позовом про її поділ та визнання права власності на ? її частини.

Представники органу опіки та піклування та служби в справах дітей в судове засідання не з'явилися, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталися. Раніше в судовому засіданні представник органу опіки та піклування Суворовської райадміністрації ОМР погодилася з вимогами позивача ОСОБА_1, оскільки у батька дитини є всі необхідні умови для проживання малолітнього ОСОБА_6, батько працює, за місцем роботи характеризується позитивно, згідно характеристик з ЗОШ №92 та ТОВ «ФК «Одеса»- піклується про сина, сприяє його всебічному розвитку, матеріально забезпечує. Також дитина написала заяву про своє бажання проживати з матір'ю, але коли з'ясувалося, що мати має намір відвезти його проживати до бабусі з дідусем, написав заяву з проханням залишити його проживати з батьком.

Вислухавши позивача, відповідача, їх представників, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як було судом встановлено, сторони зареєстрували шлюб 07 березня 2003 року у Першому Суворовському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №181 (а.с.102).

Від шлюбу подружжя має одну дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Причиною розпаду сім'ї стали різні погляди на життя, часті сварки, які в результаті привели до втрати почуття любові, примирення між сторонами не можливе.

Згідно ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Нормами ч.1 ст.24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із зазначених норм та враховуючи, що у сторін сім'я розпалася, суд вважає, що надавати строк для примирення недоцільно, тому що це суперечить моральним засадам суспільства.

Отже, суд приходить до висновку, що вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані і доказані, а тому шлюб слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_1 та зустрічної вимоги ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини, то суд приходить до наступного.

Дитина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з висновком старшого дільничного інспектора міліції Суворовського РВ м.Одеси 22 вересня 2014 року ОСОБА_5 звернулася до Суворовського РВ з заявою про прийняття мір до її чоловіка ОСОБА_1 , який 26 серпня 2014 року в 23.00 год. за місцем їх проживання в п'яному вигляді вчинив скандал, висловлювався нецензурною лайкою, вдарив її долонею по обличчю, вигнав з квартири та викинув її речі на коридор.

Відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.72), однак фактично проживає у сестри в м.Одесі, працює неофіційно. За місцем проживання та реєстрації характеризується добре.

Позивач ОСОБА_1 працює оператором ТРК на АЗС №16-48 ПІІ «Лукойл-Україна» ТОВ «Персонал-Плюс», на роботі характеризується з позитивної сторони.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є, відповідно до положень частини 3 статті 29 ЦК України, місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно з вимогами ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Частиною першою статті 161 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Допитаний в судовому засіданні 26 січня 2015 року ОСОБА_6 зазначив, що хотів би жити разом з матір'ю та батьком в м.Одесі, однак якщо необхідно обирати, то хоче жити з матір'ю, а в засіданні 26 лютого 2015 року зазначив, що хоче залишитися жити в квартирі з батьком.

Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації ОМР у висновку від 11.02.2015р. за № 01-05-1/209вх, виходячи з того, що батьки дитини, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 припинили сумісне проживання та враховуючи висновок служби у справах дітей, рекомендації ради опіки та піклування від 05.02.2015 р., керуючись ст.19 п.5, 160,167 СК України, вважає доцільним визначити проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_1. (а.с.85-86). Висновок обґрунтований тим, що малолітній ОСОБА_6 залишився проживати з батьком за адресою: АДРЕСА_1, де, згідно акту обстеження умов проживання, складеного службою у справах дітей Одеської міської ради, є всі необхідні умови для проживання дитини. Батько дитини має всі необхідні умови для проживання малолітнього ОСОБА_6, він працює, за місцем роботи характеризується позитивно, згідно характеристик з ЗОШ №92 та ТОВ «ФК «Одеса»- піклується про сина, сприяє його всебічному розвитку, матеріально забезпечує. Також дитина написала заяву про своє бажання проживати з матір'ю, але коли з'ясувалося, що мати має намір відвезти його проживати до бабусі з дідусем, написав заяву з проханням залишити його проживати з батьком.

Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки при його прийняті не було звернуто увагу на те, що відповідач ОСОБА_5, матір дитини, в своїх позовних вимогах також вказувала на місце проживання з дитиною в квартирі АДРЕСА_1, тобто саме там де є всі необхідні умови проживання для ОСОБА_6, що свідчить в першу чергу про її зацікавленість в дотриманні інтересів дитини з урахуванням навчання та спортивної секції з футболу м.Одесі.

Необхідно звернути увагу на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 29.06.2013 року власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1, однак квартира була придбана в період шлюбу, спір між подружжям щодо поділу квартири не розглянутий, відповідачка вселялася до квартири як член сім'ї власника. Реєстрація місця проживання відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не обмежує особу в праві вільного вибору місця проживання, а навпаки таке право даний Закон гарантує.

Крім того, в ході розгляду справи судом було встановлено із спілкування з дитиною та з письмових матеріалів, що відносини сина з батьками склалися нормальні, дитина повідомила, що спілкується однаково і з мамою і з батьком.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-СІІ), зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Оцінивши представлені докази в сукупності, виходячи з пріоритету прав дитини, оцінивши докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, урахувавши не тільки ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, а також враховуючи положення принципу 6 Декларації прав дитини суд приходить до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_5 за адресою:АДРЕСА_1

Керуючись ст.ст.110,112,161,180,181,183,184 СК України, ст.ст. 10,11, 60,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну вимогу ОСОБА_1 та зустрічну вимогу ОСОБА_5 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 07 березня 2003 року Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №181, між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвати.

Зустрічну позовну вимогу ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_5 за адресою:АДРЕСА_1

Позовну вимогу ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини залишити без задоволення.

Копію рішення суду після набрання ним законної сили направити до державного відділу РАЦС м.Одеси Одеського міського управління юстиції для відома в частині розірвання шлюбу.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя: