у х в а л а

іменем україни

04 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Карпенко С. О.,

Гончара В. П., Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4 про виселення із житлового приміщення, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» на рішення апеляційного суду Полтавської області від 04 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк Фінанси та Кредит») звернулося до суду з указаним позовом до ОСОБА_4, у якому, посилаючись на те, що 20 червня 2012 року набрало законної сили рішення Київського районного суду м. Полтави у справі за позовом ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, просило виселити останню із вказаної квартири.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15 серпня 2014 року позов ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» задоволено.

Виселено ОСОБА_4 із житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 - без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 04 грудня 2014 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 серпня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що за наявності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідач, яка зареєстрована та проживає в іпотечній квартирі, відповідно до приписів ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР підлягає виселення із вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивачем не дотримано досудового порядку врегулювання спору, передбаченого ч. 1 ст. 35, ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР щодо письмового попередження відповідача про виселення із займаного житлового приміщення. Відомості про вручення відповідачу повідомлень про виселення - відсутні.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 лютого 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 20 червня 2012 року, позов ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_4

Частинами 1, 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Із аналізу положень ст. 109 ЖК Української РСР та ст. 40 Закону випливає, що всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги у тому разі, якщо іпотекодержатель прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За таких обставин, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Вимога закону про направлення мешканцям письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення не стосується виселення мешканців на підставі рішення суду про зверненням стягнення на предмет іпотеки, а стосується позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки.

У той же час апеляційний суд, встановивши, що рішенням суду в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором вже звернуто стягнення на спірну квартиру, зазначених вимог закону не врахував та дійшов передчасного висновку про відмову в позові про виселення відповідача у зв'язку з тим, що остання не отримала письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити житлове приміщення.

Порушення судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 04 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

В. П. Гончар

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук