У х в а л а

02 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів: Коротуна В.М., Хопти С.Ф.,Черненко В.А., Юровської Г.В.,
розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_13, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_14, про визначення частки у спільній сумісній власності, визнання права власності, визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу квартир, анулювання реєстрації на Ѕ частини квартир,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що у 1981 році він зареєстрував шлюб з ОСОБА_8, у якому в них народилася дочка ОСОБА_15, 1982 року народження. У період шлюбу сторонами була придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_2. Пайові внески за вказану квартиру ними сплачувалися за спільні кошти, членом ЖБК «Глобус» була ОСОБА_8

11 березня 1996 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_16 був підписаний договір довічного утримання, відповідно до якого остання відчужувала квартиру АДРЕСА_1, яка переходила до подружжя як спільне майно після її смерті, а подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зобов'язувалися забезпечувати ОСОБА_16 матеріальної допомогою.

12 червня 2006 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було розірвано, проте позивач продовжував надавати допомогу ОСОБА_16

У подальшому ОСОБА_8 відчужила спірні квартири без його згоди, тому просив визначити його частку у спільній сумісній власності і визнати за ним право власності на Ѕ частини квартир № 29 та АДРЕСА_2; визнати частково недійсними договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 09 червня 2010 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 та договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 09 червня 2010 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_10; анулювати реєстрацію права власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_11; анулювати реєстрацію права власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_17

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 липня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 жовтня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Визнано договір купівлі-продажу Ѕ частини квартири АДРЕСА_2, укладений 09 червня 2010 року між ОСОБА_18 та ОСОБА_6, і договір купівлі-продажу Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, укладений 09 червня 2010 року між ОСОБА_18 та ОСОБА_10, недійсними.

У іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2014 року у справі

№ 6-48889св13 касаційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_11 відхилено. Рішення апеляційного суду Харківської області від 22 жовтня 2013 року залишено без змін.

У лютому 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_6 про перегляд ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2014 року з підстав неоднакового застосування судами, в тому числі й судом касаційної інстанції, норм матеріального закону, зокрема ст. ст. 60, 61, 65 Сімейного кодексу України.

Одночасно ОСОБА_6 просить поновити строк подання заяви про перегляд ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2014 року.

За змістом положень ст. ст. 73, 360 ЦПК України питання про поновлення строку на подання вказаної заяви має вирішуватись колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд судового рішення підлягає задоволенню, з огляду на зазначені заявником обставини, які свідчать про поважність причини його пропуску.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що, на думку заявника, потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник надав:

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 березня 2013 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про розподіл спільного майна подружжя, визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, визнання права власності на частину квартири;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про визнання договорів дарування частково недійсними та визнання права власності на частину спільного сумісного майна подружжя;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 листопада 2014 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2011 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, скасування його державної реєстрації та повернення автомобіля.

З вищезазначених ухвал, на які посилається заявник як на приклад неоднакового застосування норм матеріального права, вбачається, що суди належним чином не визначилися з характером спірних правовідносин, не дотрималися норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, правова позиція щодо застосування норм матеріального права касаційною інстанцією не висловлювалась.

Наведене свідчить про те, що спір у справі остаточно не вирішено, справи передано на новий розгляд до суду першої інстанції, не зазначено про застосування норми матеріального права для вирішення спору по суті, а тому підстави для перегляду ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2014 року, встановлені п. 1 ст. 355 ЦПК, відсутні.

Крім того, на підтвердження викладених у заяві доводів заявник долучає:

- рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2014 року, ухвалене за результатами розгляду справи за позовом про визнання правочинів недійсними та повернення квартири у попередній стан;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 24 жовтня 2012 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про визнання угод недійсними;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2014 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про визнання правочинів нікчемними.

Згідно з п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

Із доданих до заяви ухвал не вбачається передбаченої ч. 1 ст. 355 ЦПК України підстави для перегляду ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 30 січня 2014 року, оскільки у зазначених судових рішеннях предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і фактичні обставини справи не є тотожними у порівнянні з ухвалою, про перегляд якої подано заяву.

Із урахуванням вищевказаного колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_6 строк на звернення до суду з заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2014 року.

У допуску справи за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_17, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_13, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_14, про визначення частки у спільній сумісній власності, визнання права власності, визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу квартир, анулювання реєстрації на Ѕ частини квартир, за заявою ОСОБА_6 про перегляд ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2014 року до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді: В.М. Коротун С.Ф. Хопта В.А. Черненко Г.В. Юровська Судді:Г.В. Юровська