Справа №333/5065/14-ц
Провадження №2/333/3023/15
рішення

Іменем України

10 грудня 2015 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Тучкова С.С.,

при секретарі Шелесько Ю.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м.Запоріжжя, цивільну справу №333/5065/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі Філії «Запорізьке регіональне управління» до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення, третя особа Орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив в ході судового розгляду справи, до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення, третя особа Орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, посилаючись на те, що відповідно до рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07.02.2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6, задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZPS0GK00000075 від 13.07.2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для задоволення вимог банку на загальну суму 117795,70 гривень. В іпотечній квартирі станом на 14.11.2014 року зареєстровані ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4. Вищезазначена квартира, що належить ОСОБА_4, ОСОБА_6, перебуває в якості забезпечення виконання боржником зобовязань за кредитним договором відповідно до договору іпотеки №ZPS0GK00000075 від 13.07.2007 року. 14.04.2014 року за вих.№30.1.0.0/2-624 іпотекодавцям були направлені рекомендованими листами вимоги щодо виселення осіб, які зареєстровані та мешкають у іпотечній квартирі, однак станом на теперішній час зазначену вимогу відповідачами не виконано, тому позивач змушений звернутися до суду з питанням про виселення осіб, які зареєстровані та мешкають у іпотечній квартирі, за адресою: АДРЕСА_1, та просить суд виселити ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та неповнолітнього ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_2, судові витрати покласти на відповідачів.

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, з підстав викладених у позові.

Відповідачі ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, повідомлені судом своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися.

Представники відповідачів ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_7 проти позову заперечували у повному обсязі, посилаючись на те, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. При цьому позивач не надав доказів отримання відповідачами вимоги про добровільне звільнення жилого приміщення. Крім того, предмет іпотеки належав ОСОБА_6 (а саме 3/4 частини квартири АДРЕСА_3) на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2004 року, про що зазначено в п.33.3 іпотечного договору від 13.07.2007 року. Саме в цих 3/4 частинах були з 2005 року зареєстровані ОСОБА_6 власник, ОСОБА_4 (дружина) та їх неповнолітня дитина ОСОБА_5 Отже, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є самостійною підставою для відмови в позові.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його присутності, в інтересах дитини проти задоволення позову заперечував (а.с.172).

Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

За вимогами ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

13.07.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач (банк), та ОСОБА_4 (позичальник) був укладений кредитний договір №ZPS0GK00000075, згідно з п.7.1 якого банк надав позичальнику кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 5000,00 доларів США, а ОСОБА_4, в свою чергу, зобовязалася прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі не пізніше 13.07.2022 року та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені договором (а.с.5-7).

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №ZPS0GK00000075 від 13.07.2007 року між ОСОБА_4, ОСОБА_6 (іпотекодавці) та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач (банк) був укладений іпотечний договір №ZPS0GK00000075 від 13.07.2007 року, згідно з яким іпотекодавці передали в іпотеку належне їм на праві власності нерухоме майно двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-11).

Відповідно до п.33.3 іпотечного договору №ZPS0GK00000075 від 13.07.2007 року 3/4 частки квартири АДРЕСА_3 належали ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі за №3622, а 1/4 частка ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за №625 (а.с.132).

Пунктом 16.7.2 іпотечного договору №ZPS0GK00000075 від 13.07.2007 року передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії.

У пункті 18.12 іпотечного договору №ZPS0GK00000075 від 13.07.2007 року встановлено, що іпотекодавці зобовязалися не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя.

Відповідно до довідок вих.№2985 від 14.11.2014 року, вих.№221 від 03.12.2014 року і вих.№514 від 25.08.2015 року, наданих Міським комунальним підприємством «Основаніє», за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_6 з 21.10.2004 року, ОСОБА_4 з 10.03.2005 року, ОСОБА_5 з 10.10.2005 року, ОСОБА_7 у період з 01.04.2011 року по 10.07.2015 року (а.с.87, 93, 131).

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07.02.2014 року по цивільній справі №333/8247/13-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про звернення стягнення, третя особа, що не заявляє самостійних вимог, Комунарський районний відділ у м.Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, залишеним ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12.11.2015 року без змін, позов задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZPS0GK00000075 від 13.07.2007 року, укладеним між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для задоволення вимог банку на загальну суму 117795,70 гривень (а.с.12-13).

Ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки без винесення рішення про виселення мешканців, не позбавляє іпотекодержателя права звернутись з таким позовом окремо.

У частині 1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст.40 Закону України «Про іпотеку» законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч.3 ст.109 Житлового кодексу України.

Виходячи із аналізу наведених правових норм, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк.

Відповідна позиція викладена в п.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

У матеріалах справи містяться вимога ПАТ КБ «ПриватБанк» вих.№30.1.0.0/2-624 від 14.04.2014 року, надіслана ОСОБА_4 і ОСОБА_6, про добровільне звільнення відповідачами нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14). Факт надіслання зазначеної вимоги підтверджується реєстром поштових відправлень рекомендованих листів з повідомленням (а.с.15-16).

При цьому, відповідно до ч.2 ст.109 Житлового кодексу України громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

За змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 Житлового кодексу України особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, надається інше постійне житло. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч.2 ст.109 Житлового кодексу України).

У звязку із викладеним, враховуючи, що в іпотеку передано 3/4 частки квартири, що були придбані не за рахунок отриманих кредитних коштів, а на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2004 року,суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла.

Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України №6-39цс15 від 18 березня 2015 року, яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Відповідно до відповіді вих.№2897/01-37/01 від 23.11.2015 року, наданої Департаментом Житлово-комунального господарства Запорізької міської ради на запит суду, забезпечити житлом ОСОБА_4 не уявляється можливим.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредитних коштів і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надано особі одночасно з виселенням є підставою для відмови у задоволенні позову про виселення (правова позиція Верховного Суду України, висловлена в Постанові №6-447цс15 від 24 червня 2015 року).

Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити.

У звязку із відмовою у задоволенні позову, враховуючи положення ст.88 ЦПК України, суд вбачає за необхідне не стягувати з відповідачів на користь позивача витрати по оплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 10, 11, 59, 60, 88, 208, 209, 214-215 ЦПК України, ст.109 ЖК України, ст.ст.33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі Філії «Запорізьке регіональне управління» до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення, третя особа Орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя С.С. Тучков