Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №2-2991/11 Головуючий у 1-й інстанції: Макаров В.О.
Провадження № 22-ц/778/4968/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді: Гончар М.С.

суддів: Стрелець Л.Г.

ОСОБА_1

при секретарі: Бурак А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки,-

ВСТАНОВИЛА :

У серпні 2011 року ПАТ«Банк «Фінанси та кредит» (далі Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14 лютого 2008 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 660 000 грн. та зобовязався повернути його до 14.02.2023 року та сплачувати відсотки за користування кредитом в розмірі 17 % річних. За порушення термінів сплати заборгованості по кредиту та відсотків, була встановлена пеня у розмірі 1 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Цього ж дня в забезпечення виконання вказаного кредитного договору між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Крім того, між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, за умовами якого останній передав в заставу (іпотеку) нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення, що розташоване за адресою м. Запоріжжя вул. Перемоги, буд. 42, приміщення З, загальною площею 73,0 кв.м, що належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно .

Посилаючись на те, що станом на 05.07.2011 року мається заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 2 939 072 грн. 77 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту - 575 647 грн. 21 коп., по процентам - 87 336 грн. 06 коп. та пені - 2 276 089 грн. 50 коп., Банк просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вказану суму заборгованості та судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2012 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь AT «Банк «Фінанси і кредит» суму заборгованості у розмірі 2 939 072,77 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін апеляційного провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив і матеріалами справи підтверджується, що між Банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №15-399-028К від 14 лютого 2008 року та додаткова угода від 26 червня 2009 року до нього, за умовами яких ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 660 000 грн. та зобовязався повернути його до 14 лютого 2023 року та сплачувати відсотки за користування кредитом в розмірі 17 % річних. За порушення термінів сплати заборгованості по кредиту та відсотків, була встановлена пеня у розмірі 1 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу (а.с.10-11).

В забезпечення виконання вказаного кредитного договору 14 лютого 2008 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №15-399-028П, відповідно до умов якого боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с.16).

Станом на 05 липня 2011 року виникла заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 2 939 072 грн. 77 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту - 575 647 грн. 21 коп., по процентам - 87 336 грн. 06 коп. та пені - 2 276 089 грн. 50 коп.(а.с.6-9).

Правильність встановлення судом першої інстанції вказаних обставин справи сторонами не оспорюється.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не виконував належним чином і в установлений строк зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за його користування, тому Банк набув права на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України на дострокове стягнення заборгованості за кредитом в солідарному порядку з боржника та поручителя у визначеному позивачем розмірі.

Повністю погодитися з висновками суду не можна так, як суд дійшов їх з порушенням норм матеріального права.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Проте оскаржуване рішення не відповідає цим вимогам закону.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач ОСОБА_3 порушив свої зобов'язання перед Банком в частині повернення кредиту у строки встановлені договором та сплати процентів за користування ним, що дає право Банку на дострокове стягнення кредиту.

В цій частині висновки суду не оспорюються.

Відповідно до п. 6.1 кредитного договору №15-399-028К від 14 лютого 2008 року сторони дійшли згоди, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, Банком заявлена до стягнення заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 939 072 грн. 77 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту - 575 647 грн. 21 коп., по процентам - 87 336 грн. 06 коп. та пені - 2 276 089 грн. 50 коп. Таким чином, розмір пені (2 276 089 грн. 50 коп.) значно перевищує розмір заборгованість за тілом кредиту та процентів (662 983грн.27коп. = 575 647 грн. 21 коп. +87 336 грн. 06 коп.), яке відповідно до ст. 22 ЦК України підпадає під визначення збитків.

Під час розгляду справи суд першої інстанції не сприяв сторонам, в тому числі відповідачам, у реалізації їх прав, оскільки не застосував норму матеріального права, а саме ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка гарантує справедливе вирішення спору.

Заперечення представника Банку в судовому засіданні апеляційного суду про те, що вказану норму закону суд міг застосувати лише за заявою відповідача з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення, не заслуговує на увагу так, як суперечать правовому висновку Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14.

Хоча прохання апелянта про зниження пені не охоплюються резолютивною частиною апеляційної скарги, але міститься у описовій частині скарги та виходячи із змісту ч.3 ст.303 ЦПК України, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України колегія суддів вважає, що в даному випадку апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів дійшла висновку про можливість зменшення пені до 66 2984грн враховуючи розмір збитків, які зазнав Банк. Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором буде становити 1 325 967грн.21коп., з яких заборгованість за тілом кредиту 575 647,21 грн., за процентами 87 336грн та пені 662 984 грн.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги про припинення поруки колегія суддів вважає їх прийнятними з огляду на наступне.

Пунктом 3.4 кредитного договору від 14 лютого 2008 року передбачено, що Банк має право дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього договору у випадку порушення позичальником будь-яких умов цього договору, у тому числі несвоєчасного або не в повному обсязі здійснення позичальником зарахувань грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом за умови попереднього (за десять днів) повідомлення позичальника (а.с.10).

Згідно з п. 2.1 договору поруки від 14 лютого 2008 року у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Так, з матеріалів справи вбачається, що п.5.1 договору поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором та протягом шести місяців від дня настання зобовязання за кредитним договором.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором Банк відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України і пункту 3.4 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, склавши та надіславши 08 квітня 2010 року вимогу про дострокове погашення кредиту (а.с.19).

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Зазначений правовий висновок Верховного Суду України викладений у постанові від 21 січня 2015 року у справі №6-190цс14 та в силу вимог ст.360-7 ЦПК України має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на те, що 08 квітня 2010 року Банк змінив строк виконання основного зобовязання, перебіг приклюдивного шестимісячного строку розпочався саме з цієї дати та закінчився 08 жовтня 2010 року. Банк звернувся до суду з позовом 23 серпня 2011 року (а.с.43), тобто поза межами вказаного строку, тому порука є припиненою на підставі ч.4 ст.559 ЦК України.

Заперечення представника Банка про те, що вказана досудова вимога не була отримана поручителем не мають правового значення, оскільки визначальним в даному випадку є саме прийняття рішення про дострокове стягнення заборгованості. Доказом прийняття такого рішення є вимога про дострокове погашення кредиту від 08 квітня 2010 року (а.с.19).

Беручи до уваги викладене та те, що суд першої інстанції не застував до спірних правовідносин ч. 3 ст.551 ЦК України та ч.4 ст.559 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку в порядку п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову Банку до ОСОБА_3 та стягнення заборгованості за кредитним договором №15-399-028К від 14 лютого 2008 року станом на 05 липня 2011 року у розмірі 1 325 967,27грн. (один мільйон триста двадцять пять тисяч девятсот шістдесят сім), з яких заборгованість за тілом кредиту 575 647,21 грн., за процентами 87 336грн та пені 662 984 грн.

У задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 відмовити у звязку із припиненням договору поруки.

Рішення суду в частині судових витрат в порядку ч.5 ст.88 ЦПК України підлягає зміні, а саме з відповідача ОСОБА_3 на користь Банку підлягає стягненню судові витрати у розмірі 1820грн., які складаються із витрат по сплаті в суді першої інстанції судового збору 1700грн. (а.с.1) та витрат за інформаційне технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120грн (а.с.2).

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2012 року у цій справі скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором №15-399-028К від 14 лютого 2008 року станом на 05 липня 2011 року у розмірі 1 325 967 грн. 27коп.(один мільйон триста двадцять пять тисяч девятсот шістдесят сім), з яких заборгованість за тілом кредиту 575 647грн 21 коп, за процентами 87 336грн.06 коп. та пені 662 984 грн.

У задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» судові витрати у розмірі 1820грн (тисячу вісімсот двадцять).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: