Справа № 303/7088/15-ц
Номер рядка статистичного звіту 26
У Х В А Л А

08 грудня 2015 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Заболотного А.М.

при секретарі Штець І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

07.12.2015 року ухвалою суду відкрито провадження в справі.

Одночасно із поданням позовної заяви до суду позивач подав заяву про забезпечення позову в якій просить вжити заходи забезпечення позову, накласти арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що належать ОСОБА_1, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою м. Мукачево, вул. Росвигівська, 18/72, та квартиру, що знаходиться за адресою м. Мукачево, вул. Д.Галицького, 41/20. Також просить обмежити право виїзду ОСОБА_1 за межі України шляхом встановлення заборони у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, адміністрації Державної прикордонної служби України, вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідача паспортів/проїзних документів, обмежити особу (боржника) праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань. Вказує на те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Заяву обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання взятих на себе кредитних зобовязань, а тому невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим в подальшому виконання рішення суду. Крім того, найчастіше за порушенням зобовязань перед банком відбувається вчинення відповідачем всіх можливих заходів щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за рахунок належного відповідачу майна й коштів. Це виражається у передачі третім особам права власності на майно й кошти або його переховування від банку й державної виконавчої служби, а також проведенні інших операцій з майном та коштами щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за його рахунок. Крім того, відповідачі використовують такий спосіб ухилення від виконання зобовязань, як виїзд за межі України. Такий спосіб унеможливлює реальне виконання рішення суду, оскільки Державна виконавча служба не має можливості ознайомлювати боржника з його правами та рухом виконавчого провадження. Вважає, що неприйняття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-кого з осіб, які беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Позов забезпечується, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Згідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Одним із видів забезпечення позову, який позивач просить застосувати, встановити обмежити право виїзду ОСОБА_1 за межі України шляхом тимчасової відмови у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Як передбачено ч. 2 ст. 152 ЦПК України, у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову.

В той же час в п. 7 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ розяснив, що заява про забезпечення позову у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, шляхом заборони виїзду відповідача за межі України не може бути задоволена, оскільки згідно з частиною першою статті 151 ЦПК суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені цим Кодексом. Заборона виїзду відповідача за межі України не може належати і до інших видів забезпечення позову (частина друга статті 152 ЦПК), оскільки відповідно до статті 33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом.

Таким чином не підлягає до задоволення заява про забезпечення позову в частині встановлення обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що належать ОСОБА_1, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою м. Мукачево, вул. Росвигівська, 18/72, та квартиру, що знаходиться за адресою м. Мукачево, вул. Д.Галицького, 41/20, слід зазначити наступне. Так, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до предявленого позову, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 250759-SOGL від 03.02.2014 року, що становить 36313,91 доларів США. В заяві про забезпечення позову представник позивача просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою м. Мукачево, вул. Росвигівська, 18/72, та квартиру, що знаходиться за адресою м. Мукачево, вул. Д.Галицького, 41/20, які належать відповідачу ОСОБА_1

При цьому у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вже було згадано, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю. Так, арештовуючи грошові кошти на рахунку, суд повинен обмежуватися сумою, що не перевищує ціну заявленого позову та судових витрат.

При цьому суд звертає увагу на те, що позов предявлений до трьох відповідачів з яких позивач просить солідарно стягнути заборгованість, а заходи забезпечення позову просить застосувати щодо одного відповідача. Крім того, жодними чином не підтверджено вартість нерухомого майна для встановлення співмірності виду забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

За таких обставин, а також враховуючи те, що сам факт ухилення відповідачів від виконання договірних зобовязань, чим обґрунтовується заява про забезпечення позову, не може слугувати обґрунтованим припущенням того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, у звязку з цим в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 151-153, 209, 210 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.М.Заболотний