Ухвала

іменем україни

16 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О., Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Вінницької міської ради про встановлення земельного сервітуту за касаційними скаргами Вінницької міської ради та ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 16 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_5 є власником сусідньої земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, самовільно захопила частину належної їй земельної ділянки площею 0,0008 га, встановивши паркан. Оскільки відповідачка відмовляється в добровільному порядку повернути належну їй частину земельної ділянки, позивачка просила зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою шляхом переносу паркану на межу земельної ділянки, яка визначена Державним актом на право власності на земельну ділянку.

У січні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з зустрічним позовом, посилаючись на те, що Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_4 є незаконним, оскільки при виготовленні технічної документації для його видачі остання не погодила з нею межи між земельними ділянками, тому у неї відсутній проїзд і прохід до будинку.

ОСОБА_5 просила, з урахуванням уточнених позовних вимог, встановити на її користь безоплатний безстроковий сервітут на земельну ділянку, що належить ОСОБА_4 на праві власності на право проїзду, проходу та влаштування підземного дренажу до земельної ділянки, на якій розташований належний їй будинок.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 грудня

2014 року позов ОСОБА_4 задоволено. Усунуто перешкоди, які чинить ОСОБА_4 ОСОБА_5 у користуванні частиною належної ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 0,0008 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, шляхом її зобов'язання повернути ОСОБА_4 частину самовільно зайнятої земельної ділянки, перенісши паркан на межу земельної ділянки, яка визначена у державному акті на право власності на земельну ділянку від 26 грудня 2006 року.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Встановлено на користь ОСОБА_5 безоплатний безстроковий сервітут на земельну ділянку, що належить ОСОБА_4 на підставі державного акту, яка розташована по АДРЕСА_1, на право проходу, проїзду та влаштування підземного дренажу до земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2 відповідно до варіанту 1, визначеному в додатку 2 висновку судової земельно-технічної експертизи, виготовленої ТОВ «Експертно-юридична фірма Соломон» від 22 вересня 2014 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 16 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_5 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні зустрічного позову. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційних скаргах посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права: Вінницька міська рада просить скасувати рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Отже, рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 не оскаржується, тому в касаційному порядку в цій частині не переглядається (ч. 2 ст. 335 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5, апеляційний суд на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно виходив з того, що ОСОБА_5 не доведено, що для забезпечення вільного проїзду до її будинку обов'язкове встановлення земельного сервітуту щодо земельної ділянки, належній ОСОБА_4, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається порушення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційні скарги.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Вінницької міської ради та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 16 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник