Справа № 465/7904/13 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/5783/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Крайник Н. П.

суддів: Курій Н. М., Бойко С. М.

при секретарі Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 травня 2014 року у справі за позовом ПАТ «ВІЕс Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Стягнуто з відповідачів солідарно на користь банку заборгованість за кредитом в сумі 14 265, 91 доларів США, 319,35 доларів США несплачених процентів, 171,96 долар США пені, а всього 14 757, 22 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 117 954 грн. 46 коп., та 1 284 грн. 79 коп. судових витрат, а всього 119 239 (сто девятнадцять тисяч двісті тридцять девять) грн. 25 коп.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

Вважає його незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права.

Зокрема, зазначає, що встановлення відсутності або наявності заборгованості за кредитним договором безпосередньо впливає на її права та обов»язки, оскільки у випадку встановлення наявності заборгованості ОСОБА_3 перед банком, може бути звернуто стягнення на предмет іпотеки майно, що належить ОСОБА_2 на праві власності. Разом з тим, її не було залучено судом в якості відповідача та не надано можливості подати свої доводи та заперечення з приводу заявлених позовних вимог. Крім того, вказує на те, що в порушення вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, судом не враховано ту обставину, що позивачем не було підтверджено суми заборгованості. Банком було надано суду банківську виписку про рух коштів за період з 16.08.2005 року по 18.09.2012 року, з якої неможливо встановити суму заборгованості. Неможливою є також перевірка правильності зарахування сплачених ОСОБА_3 сум як коштів, що зараховуються в погашення кредиту чи погашення відсотків за кредитом. Банком не надана формула розрахунку відсотків за користування кредитом та не долучені до матеріалів справи будь-які інші документи на підтвердження суми заборгованості.

Просить рішення суду скасувати.

Сторони у судове засідання не з»явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, а відтак суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законим є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 16.08.2005 року між ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № KF 35646.На підставі зазначеного кредитного договору ОСОБА_3 отримав від банку кредит в сумі 30000,00 доларів США з кінцевим строком повернення заборгованості до 16.08.2010 року під 14 % річних. У випадку виникнення заборгованості за кредитом або частиною кредиту, або процентами, процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 17% річних, після повного погашення простроченої заборгованості процентна ставка встановлюється в розмірі 14% (п.1.3 Договору).

16.08.2005 року між позивачем, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір поруки за умовами якого, ОСОБА_4 зобов»язалася перед позивачем відповідати за невиконання боржником усіх забов»язань, що виникли з кредитного договору від 16.08.05 року. Відповідальність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно договору поруки визначена як солідарна.

17.08.2015 року з метою забезпечення виконання кредитного договору № KF 35646 було укладено іпотечний договір між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Зіновієвною, згідно якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно Додатків до Кредитного Договору №1 від 16.08.2005р. та №2 від 30.11.2006р. встановлено графіки погашення кредиту.

Додатком №3 від 14.06.07 року до Кредитного Договору пункти 1.1.,1.2,1.3,1.4 кредитного договору викладено в новій редакції, згідно якої банк надав позичальнику кошти в сумі 33000,00 доларів США строком на 7 років, надання кредиту здійснюється двома частнами 30000,00 доларів США - не пізніше 16.11.2005 року на споживчі потреби; в сумі 3000 доларів США - не пізніше 27.06.2007 року на ремонт нерухомості. Позичальник зобов»язався повернути кредит не пізніше 15.08.2012 року. Процент за користування кредитом встановлено в розмірі 12,5 % річних. У випадку виникнення заборгованості за кредитом або частиною кредиту, або процентами, процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 15,5% річних, після повного погашення простроченої заборгованості процентна ставка встановлюється в розмірі 12,5%.

Додатком №3 від 26.12.2007 року до Кредитного договору встановлено графік погашення кредиту та зазначено, що у випадку недотримання позичальником графіку банк має право достроково припинити кредитування, розірвати договір та видати наказ про примусову оплату боргових зобов»язань, звернути стягнення на предмет іпотеки чи стягнути борг з поручителя, стягнути борг шляхом звернення стягнення на будь-які інші кошти і майно позичальника.

Відповідно до Додатку до Кредитного договору від 04.09.2008 року сторони дійшли згоди про зміну термінів сплати позичальником нарахованих процентів за користування кредитними коштами.

28.01.2009 року ВАТ «Фольксбанк» та уклали Додаткову угоду №2 до Кредитного договору, згідно якої змінено строк користування кредитом до 16.08.2020 року та внесено відповідні зміни у графік погашення кредиту.

Договорами від 15.06.2007 року та від 28.01.09 року внесено зміни до Договору поруки стосовно суми кредиту, процентів та строків його погашення.

Відповідачі не виконували взятих на себе договірних зобов»язань, у зв»язку з чим 15.02.12 року позивачем направлено повідомлення-вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо необхідності погашення заборгованості.

Судом на підставі розрахунку заборгованості, наданого ПАТ «Фольксбанк», встановлено, що станом на 08.08.2012 року відповідачі допустили заборгованість по кредиту на загальну суму - 14757,22 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 117954,46 грн., з них- 14265,91 доларів США прострочена заборгованість по тілу кредиту, 319,35 доларів США - несплачені проценти за користування кредитом, 171,96 долар США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту та процентів.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про солідарне стягнення з відповідачів суми заборгованості за кредитним договором, оскільки матеріалами справи встановлено факт виконання банком умов договору та неналежне виконання його умов позичальником.

Доводи апелянта про те, що розрахунки заборгованості не підтверджені належними доказами та з позовної заяви неможливо встановити склад заборгованості, на увагу не заслуговують, оскільки крім наведеного у позовній заяві, матеріали справи містять розрахунки як основного боргу, так і прострочень (пені) за кредитним договором.

Апелянтом не подано до суду доказів, які можна було б визнати належними та допустимими (своїх розрахунків), на спростування розрахунків банку, якими останній обгрунтовує свої позовні вимоги, а відтак доводи апеляційної скарги стосовно того, що сума заборгованості за кредитом станом на 08.08.2012 року у розмірі 14757,22 доларів США є значно завищеною, до уваги прийматися не можуть.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. 315, ст. 317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Курій Н. М.

ОСОБА_6