Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Юровської Г.В., Леванчука А.О., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Вінницької області з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 18 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року заступник прокурора Вінницької області з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся до суду з позовом про виселення зі службової будівлі, в обґрунтування якого зазначив, що Вінницькою прокуратурою проведено перевірку додержання посадовими особами Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці (далі - КЕВ м. Вінниці) вимог Бюджетного, Цивільного та Господарського кодексів України, Законів України «Про господарську діяльність у Збройних силах України», «Про засади запобігання і протидії корупції» під час проведення якої було встановлено факт, що 05 червня 2012 року працівнику Збройних сил України ОСОБА_4 та його дружині ОСОБА_5, на підставі заяви останніх, КЕВ м. Вінниці розподілено житлову площу та виділено кімнату НОМЕР_1 в будівлі для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей за адресою: АДРЕСА_1. 07 березня 2013 року відповідачі, на підставі їх заяви, були переселені з кімнати НОМЕР_1 в кімнату НОМЕР_2, яка також має статус кімнати для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей та знаходиться за тією ж адресою.

Прокурорською перевіркою було встановлено, що відповідно до довідки від 03 серпня 2012 року № 6, яка видається працівникам Збройних сил України (далі - ЗСУ), та запису у трудовій книжці ОСОБА_4 працює з 05 липня 2012 у в/ч А0549, та на момент розподілу житлової площі - кімнати НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в будівлі для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей - не мав 5-ти річного стажу роботи ЗСУ, що відповідно до п. 2.1 Інструкції щодо організації надання житлової площі у гуртожитках Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 24 березня 2008 № 113, надавало б право на отримання службового приміщення для проживання. ОСОБА_5 відповідно до довідки від 31 серпня 2012 та копії трудової книжки з 25 жовтня 2011 по теперішній час працює на посаді бухгалтера фінансово-економічного відділу у в/ч А 1660 та на момент розподілу житлової площі - кімнати НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в будівлі для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей - остання також не мала 5-ти річного стажу роботи в ЗС України, що відповідно до п. 2.1 Інструкції щодо організації надання житлової площі у гуртожитках Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 24.03.2008 № 113, надавало б право на отримання службового приміщення для проживання.

Крім того, відповідачі згідно з довідкою КП ВМБТІ від 11 лютого 2014 ОСОБА_5 з 29 січня 2012 є власником Ѕ частки квартири, але в останньої наявне місце проживання, що відповідно до п. 7.5. Інструкції щодо організації надання житлової площі у гуртожитках Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 24 березня 2008 № 113, зобов'язує відповідачів у двотижневий термін звільнити займане ними жиле приміщення в гуртожитку. Також відповідачі станом на 05 червня 2012 на квартирному обліку у КЕВ м. Вінниці не перебували.

Посилаючись на вищевикладене, заступник Вінницького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави просив суд виселити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зі службової будівлі без надання їм іншого житлового приміщення.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2014 року позов задоволено. ОСОБА_4, ОСОБА_5 виселено з службової будівлі без надання їм іншого житлового приміщення.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 18 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги заступника прокурора Вінницької області з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави задоволено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять скасувати рішення апеляційного суду Вінницької області від 18 грудня 2014 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову заступника прокурора Вінницької області з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці, повністю.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив з того, що відповідачі у справі самоправно, без рішення уповноваженого органу, вселились у кімнату НОМЕР_2 будівлі для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, а тому відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Доводи касаційної скарги про те, що при вселенні у спірне житлове приміщення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було дотримано відповідну процедуру, не відповідають вимогам Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом Міноборони України від 30 листопада 2011 року № 737.

Із матеріалів справи та змісту ухвалених судами рішень не вбачається, що апеляційним судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Частиною 3 ст. 332 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а рішення апеляційного суду у справі - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська
А.О. Леванчук
Т.О. Писана