АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/604/15 Справа № 182/3248/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Тихомиров І. В. Доповідач - Тамакулова В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

20 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі Порубай М.Л.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

30 квітня 2014 року Публічне акціонерне товариство "ДельтаБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 1681,94 грн.(а.с.2-4). Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість та судові витрати.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року позов задоволено, стягнуто заборгованість за сумою кредиту у розмірі 579,31 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 7,18 грн., заборгованість за комісіями у розмірі 1095,45 грн., а всього - 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 94 коп. та судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три грн.) 60 коп.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, просить скасувати рішення й постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача на її користь судовий збір в розмірі 121 грн.80 коп.та витрати на правову допомогу 400 грн.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга не підлягає задовленню, з наступних підстав.

Встановлено, що сторони 23 січня 2007 року уклали договір № 002-03007-230107 (а.с.5-6). за яким позивач надав відповідачу кредит у сумі 2716,00 грн. на придбання майна, зазначеного у рахунку-фактурі № ФН-350 від 23 січня 2007 року на строк 24 місяці з кінцевим терміном повернення та сплати всіх виплат не пізніше 22 січня 2009 року (а.с.5).

Відповідно до п.п.2.3, 2.5 Договору, за користування кредитом позичальник сплачує кредитору відсотки, виходячи зі ставки 5 % на рік, та за ведення кредитної справи у розмірі 2,5 % в місяць.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав , що підтверджується рахунком-фактурою № ФН-350 від 23 січня 2007 р. та меморіальним ордером № 1779248 від 23 січня 2007 року (а.с.7,15).

Відповідач ОСОБА_2 зобов'язання у встановлений строк належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 25 люте 2014 року у неї утворилася заборгованість, яка складається з наступного:

- заборгованість за кредитом - 579,31 грн.;

- заборгованість за відсотками - 7,18 грн.;

- заборгованість за комісіями - 1095,45 грн., а всього 1681,94 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.8-9).

Згідно вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання (525, 526, 527, 530 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом (ст. ст. 610, 612 ЦК України).

За ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд обгрунтовано не прийняв до уваги заперечення відповідача з посиланням на дострокове погашення заборгованості оскільки доказів сплати боргу вона суду не надала.

Стосовно доводів скарги про пропуск позивачем строку позовної давності апеляційна інстанція зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України).

За ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

При порушенні боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання - має право заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом із нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності за кожним із платежів.

У разі встановлення в договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 р. у справі № 6-116цс13).

В правовій позиції Верховного Суду України, яка, відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України, у справі №6-133цс14, зазначено, що за договором про комплексне банківське обслуговування, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Закон покладає на сторони обов'язок зробити заяву про застосування строків позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, журналів судових засідань(а.с.22,31) диску, відповідачем такої заяви про застосування судом строків позовної давності відповідно до вимог ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України зроблено не було.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

На день розгляду справи відповідач заборгованість у добровільному порядку не сплатила, як зазначив суд в рішенні, долучити до справи докази періодичної сплати кредиту відмовилась, тому заборгованість підлягає примусовому стягненню разом з судовими витратами відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Доводи, на які посилається апелянт для скасування рішення суду, не можуть бути підставою для задоволення скарги і скасуванню правильного рішення суду

Судом першої інстанції у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм надана належна оцінка, справа розглянута в межах позовних вимог та на підставі доказів сторін, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О.

С у д д і: Болтунова Л.М.

Козлов С.П.