АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Осаулов А.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

секретар Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту відсутності повноважень на укладення договорів,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту відсутності повноважень на укладення договорів.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Cуд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про неналежність обрано позивачем способу захисту, оскільки процесуальним законодавством визначено можливість встановлення юридичного факту в порядку позовного провадження, а також не дав належної оцінки обставинам справи.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 травня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір. Відповідно до умов договору ОСОБА_2 було надано кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості 950 000 доларів США до 10 травня 2022 року зі сплатою 14% річних за користування кредитом та сплатою комісійних винагород відповідно до умов договору (а. с. 4-7). На видачу двох перших траншів між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 були укладені дві додаткові угоди - №1 від 21 травня 2007 року на видачу траншу в сумі 506 878,90 доларів США та №2 від 23 травня 2007 року на видачу траншу в сумі 443 121,10 доларів США (а. с. 8-13).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 11 травня 2007 року та 11 липня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ОСОБА_3 було укладено договори поруки. 14 травня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки (а. с. 18-26).

Вказані договори від імені банку були підписані ОСОБА_5 на підставі довіреності від 04 квітня 2007 року, зареєстрованої в реєстрі приватного нотаріуса Миколаївського нотаріального округу Лашиною О.П. за №1343. (а. с. 27).

Додатковою угодою №3 від 30 листопада 2007 року до кредитного договору були внесені зміни, згідно яких ОСОБА_2 було відкрито непоновлювану мультивалютну кредитну лінію у розмірі 6 757 635 грн. на строк до 10 травня 2022 року зі сплатою 14% річних за користування кредитом у доларах США та 16% за користування кредитом у національній валюті України (а. с. 14).

На видачу наступного траншу в Національній валюті України в сумі 2 020 000 грн. між банком та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода №4 від 30 листопада 2007 року (а.с.15).

З урахуванням укладеної додаткової угоди 30 листопада 2007 року до договорів поруки від 11 травня 2007 року та 11 липня 2007 року та договору іпотеки від 14 травня 2007 року ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 було укладено додаткові угоди (а. с. 20, 23, 26).

Вказані договори від імені банку були підписані ОСОБА_7 на підставі довіреності від 04 квітня 2007 року, що зареєстрована в реєстрі приватного нотаріуса Миколаївського нотаріального округу Лашиною О.П. за №24893 (а. с. 28).

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17 березня 2015 року з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 2 300 268,77 грн. (а. с. 55-56).

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту відсутності повноважень у ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на укладення від імені ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» кредитного договору від 11 травня 2007 року, іпотечного договору від 14 травня 2007 року, додаткових угод та договорів про внесені змін до них. Зазначила, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 не мали достатнього обсягу повноважень на укладення вказаних договорів, оскільки під час розгляду судом справи про стягнення боргу на користь банку у іншій справі позивач оригіналів довіреності від банку не отримав, а наявні копії довіреностей є нечитабельні.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Якщо виникнення, зміна або припинення цивільних прав залежить від настання певних фактів, особа вправі звернутися до суду з вимогами про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Розгляд таких вимог проводиться судом у порядку окремого провадження (глава 6 розділу IV ЦПК України) за умови, що встановлення відповідних фактів не пов'язується з вирішенням спору про право. В іншому випадку за наявності спору відповідна особа вправі заявити вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, разом з вимогою про захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в позовному провадженні.

Можливість вирішення вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, без вимоги про захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в позовному провадженні не передбачено.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_2 невірно обрано спосіб захисту своїх прав, та обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді