РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/360/15-ц
Провадження № 2/327/141/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2015 року смт.Розівка

Розівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кущ Т.М.,

при секретарі судового засідання Перишкіній Г.В.,

за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Розівського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/5 частку земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом, третя особа Розівська районна державна нотаріальна контора Запорізької області (далі нотаріальна контора),-

В С Т А Н О В И В :

22 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом,в якому вказала, що 23 грудня 2010 року її матері ОСОБА_4 державним нотаріусом нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий №2294, за яким остання є спадкоємцем майна після смерті свого чоловіка ОСОБА_5. Спадкове майно, на яке було видане вказане свідоцтво, складалось із 1/5 частки земельної ділянки загальною площею 6,0797 гектарів (далі га), кадастровий номер 0:02:002:0020, розташованої на території Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області (далі Розівська селищна рада) та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №120536, виданого Розівською районною державною адміністрацією Запорізької області (далі Розівська РДА) 12 квітня 2006 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01:06:279:00005. 30 грудня 2014 року ОСОБА_4 померла, яка за життя залишила заповіт зокрема, 1/5 частку вищевказаної земельної ділянки заповіла позивачу. ОСОБА_1 у встановленому законом порядку звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її матері ОСОБА_4, але державний нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посилаючись на відсутність документа, що підтверджує факт державної реєстрації права власності померлої ОСОБА_4А на вищевказану частку земельної ділянки. За таких обставин ОСОБА_1 прохає суд визнати за нею право власності на 1/5 частку спірної земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом.

Позивач ОСОБА_1 у письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона підтримує позов та прохає задовольнити заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві (а.с.41).

Позицію позивача ОСОБА_1 підтримав її повноважний представник ОСОБА_6, який надав судові відповідну письмову заяву (а.с.42,43-44).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як відповідачі у справі позовні вимоги ОСОБА_1 визнали в повному обсязі, фактичні обставини у справі не оспорювали, про що судові були надані відповідні письмові заяви (а.с.45-47,48-49).

Представник нотаріальної контори як третьої особи без самостійних вимог завідувач нотаріальної контори ОСОБА_7 у письмовій заяві, поданій до суду, не заперечувала проти позову, погодившись із доводами, наведеними у ньому (а.с.50).

Сторони, третя особа та їх представники в судове засідання не з'явились, хоча про час і місце його проведення повідомлялися належним чином (а.с.37-40), до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.41,42,45,48,50).

Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, ст.169 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін, третьої особи та їх представників.

У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, зясувавши позиції сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_3) В.І. народилась 06 червня 1954 року в с. Розівка Куйбишевського району Запорізької області. Батьками позивача є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.18-21).

04 червня 2010 року в смт Розівка Розівського району Запорізької області у віці 82 років помер батько позивача ОСОБА_5 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 1/5 частку земельної ділянки площею 6,0797 га, кадастровий номер :02:002:0020, розташовану на території Розівської селищної ради і призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №120536, виданого Розівською РДА 12 квітня 2006 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01:06:279:00005 (а.с.8,10-14).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом 23 грудня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі за №2294, вищевказану частку земельної ділянки успадкувала дружина спадкодавця та мати позивача ОСОБА_4 (а.с.9), проте за життя державну реєстрацію права власності успадкованої частки земельної ділянки вказана особа не здійснила.

30 грудня 2014 року в смт. Розівка Розівського району Запорізької області у віці 83 років померла мати позивача ОСОБА_4 (а.с.15).

Відповідно до заповіту, посвідченого 29 листопада 2010 року державним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за №2086, ОСОБА_4 заповіла, зокрема, дочці ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, призначену для присадибної ділянки та ведення особистого підсобного господарства, що розташовані за адресою: Запорізька область, Розівський район, смт. Розівка, вул. Гоголя, 64, а також 1/5 частку земельної ділянки, успадкованої після смерті чоловіка ОСОБА_5 (а.с.16,17,53).

Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру та листа завідувача нотаріальної контори встановлено, що після померлої 30 грудня 2014 року ОСОБА_4 нотаріальною конторою 20 березня 2015 року заведена спадкова справа №19/2015 за номером у спадковому реєстрі 57248516 за заявою спадкоємців за заповітом ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1. Інші заяви що прийняття або відмови від спадщини до нотаріальної контори не надходили, випадків усунення спадкоємців від права на спадкування не встановлено (а.с.51-53).

Разом з тим, постановою державного нотаріуса від 14 серпня 2015 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/5 частку земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Розівської селищної ради, яка залишилась після померлої 30 грудня 2014 року ОСОБА_4. Державний нотаріус розяснив, що ОСОБА_1 може отримати свідоцтво про право на спадщину на 1/5 частку вищевказаної земельної ділянки лише за умови надання документів, що підтверджують факт державної реєстрації права власності померлої на зазначену частку земельної ділянки (а.с.22).

Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частинами 1,4 статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Абзацом 2 частини 2 статті 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

За правилами частини 1 ст.125 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4, яка є матірю позивача, не оформила в установленому законом порядку своє право на спадщину - земельну ділянку, отриману нею після смерті свого чоловіка ОСОБА_5, та не здійснила державної реєстрації цього права, внаслідок чого позивач ОСОБА_1 не мала можливості отримати свідоцтво про право на вказану спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4.

Разом з тим, суд враховує те, що свідоцтво про право на спадщину це процесуальний нотаріальний документ, який посвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців.

Зволікання з виконанням зобовязань, передбачених ч.1 ст.1297 щодо оформлення права на спадщину, в складі якої є нерухоме майно, або їх невиконання не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

Згідно п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Беручи до уваги те, що у ОСОБА_1 виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Визнання відповідачами предявленого до них позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Питання про розподіл судових витрат позивачем ОСОБА_1 не порушувалось.

Керуючись стст.182,373,1216,1218,1297 ЦК України, стст.125,126 ЗК України, стст.10,11,60, 88,174,209,212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, яка народилась 06 червня 1954 року, в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове майно 1/5 (одну пяту) частку земельної ділянки загальною площею 6,0797 (шість цілих сімсот девяносто сім десятитисячних) гектарів, кадастровий номер :02:002:0020, розташовану на території Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області і призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_5, який помер 03 червня 2010 року в смт. Розівка Розівського району Запорізької області, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗП №120536, виданого Розівською районною державною адміністрацією Запорізької області 12 квітня 2006 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01:06:279:00005, спадкоємцем якої згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23 грудня 2010 року Розівською державною нотаріальною конторою Запорізької області, реєстровий №2294, була ОСОБА_4, що померла 30 грудня 2014 року в смт. Розівка Розівського району Запорізької області.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-денного строку з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.М. Кущ