Справа № 308/2633/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Шкіря І.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатського відділення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом Закарпатського відділення ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів.

Посилається на те, що 27.10.2014 р. між ним та Закарпатським відділенням ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) № 001-06502-271014 «Лояльний» у доларах США, за умовами якого він передав банку грошові кошти в розмірі 4000 доларів США на строк до 26.11.2014 р. зі сплатою 9.25 % річних. В подальшому договір був пролонгований до 25.12.2014 р. та згідно з умовами договору строк розміщення депозиту закінчився 25.12.2014 р. 15.12.2014 р. він подав заяву про повернення грошових коштів (депозиту) по закінченні строку депозиту, але Закарпатське відділення ПАТ «Дельта Банк» пролонгувало договір до 25.01.2015 р. 25.01.2015 р. після подачі заяви про закриття депозиту, виплати грошових коштів та нарахованих процентів на ньому, був закритий, але грошові кошти не видані до цього часу.

Станом на 02.04.2015 р. після подання позовної заяви на картковому рахунку наявні грошові кошти з вказаного депозиту № 001-06502-271014 «Лояльний» в сумі 4028.64 доларів США, а станом на 02.12.2015 р. залишок вкладу становить 4042.36 доларів США.

Згідно поданого під час розгляду справи уточненого розрахунку позовних вимог, вважає, що ПАТ «Дельта Банк» повинен сплатити йому суму залишку за договором банківського вкладу в розмірі 4042.36 доларів США, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення в період з 25.01.2015 р. по 02.12.2015 р. (311 днів) в розмірі 1515.5 доларів США, у відповідності до ст.ст. 625, 692 ЦК України 3 % річних за весь час прострочення за період з 25.01.2015 р. по 02.12.2015 р. (311 днів) в розмірі 103.33 доларів США, а також проценти по банківському вкладу в розмірі 9.25 % річних за прострочений строк в період в період з 25.01.2015 р. по 02.12.2015 р. (311 днів) в розмірі 373.92 доларів США.

Крім того, зазначає, що неправомірними діями банку йому завдано моральну шкоду, оскільки за весь час невиконання відповідачем своїх зобовязань йому були спричинені моральні страждання. Дії банку, що виразилися в незаконній відмові виконувати умови договору, завдали йому душевні страждання і переживання. Він не може користуватися банківською карткою, оскільки Закарпатське відділення АТ «Дельта Банк» заблокувало її, а з каси грошові кошти видаються в обмеженій кількості до 200-300 грн. в день, окрім цього він знаходиться на диспансерному обліку в сімейній поліклініці. Моральну шкоду оцінює в розмірі 10000 грн.

В судовому засіданні позивач уточненні позовні вимоги підтримав посилаючись на викладені в позовній заяві та письмовому розрахунку позовних вимог станом на 02.12.2015 р. обставини і просить суд стягнути з АТ «Дельта Банк» на його користь суму залишку в розмірі 4042.36 доларів США, виплату пені за подвійною ставкою НБУ в розмірі 1515.5 доларів США, за користування чужими грошима в розмірі 103.33 доларів США, за неповернення вкладу в строку в розмірі 373.92 доларів США та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у письмових запереченнях проти позову. Зазначила, що 27.10.2014 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 001-00502-271014 банківського вкладу (депозиту) в доларах США. Відповідно до умов даного договору, депозитні кошти в сумі 4000 доларів США під 9.25% річних, терміном по 26.11.2014 р. були розміщені банком на відкритому на імя ОСОБА_1 депозитному рахунку № 5516.

Кошти, відповідно до п. 1.8 договору банківського вкладу зараховуються на вкладний рахунок з власного поточного рахунку, відкритого на імя вкладника, або готівкою через касу банку в день укладання договору банківського вкладу. Згідно пунктів 1.9. та 1.10. договору банківського вкладу нараховані відсотки виплачується вкладнику одночасно з поверненням суми вкладу по закінченню строку залучення вкладу або в інший термін дострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та Правилами банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Дельта Банк», шляхом зарахування на власний поточний рахунок, відкритий на імя вкладника, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів.

Власний поточний рахунок № 6877, з якого було здійснено перерахування власних коштів на депозитний рахунок та на який банк зобовязаний перерахувати суму вкладу та нараховані відсотки по закінченню терміну вкладу або при достроковому припиненні терміну розміщення вкладу і який саме зазначений в договорі банківського вкладу, позивач ОСОБА_1 відкрив в AT «Дельта Банк» 31 жовтня 2014 року.

Власний поточний рахунок № 6877, з якого було здійснено перерахування власних коштів на депозитний рахунок та на який банк зобовязаний перерахувати суму вкладу та нараховані відсотки по закінченню терміну вкладу або при достроковому припиненні терміну розміщення вкладу і який саме зазначений в договорі банківського вкладу, позивач відкрив в AT «Дельта Банк» 31.10.2014 р.

В порядку ст. 1067 ЦК України та Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, яка затверджена постановою правління НБУ 12.11.2003 р. № 492, між ОСОБА_1 та AT «Дельта Банк» було укладено договір банківського рахунку фізичної особи та відкрито поточний рахунок № 6877 у доларах США, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів. 25.12.2014 р. по закінченню терміну дії договору банківського вкладу ОСОБА_1, відповідно до умов договору банківського вкладу здійснено повернення вкладу та виплату відсотків на його власний поточний рахунок № 6877. Таким чином, АТ «Дельта Банк» в повному обсязі виконав свої зобовязання по договору № 001-00502-271014 банківського вкладу, прийняв грошові кошти від ОСОБА_1 в сумі 4000 доларів США, розмістив їх на депозитному рахунку та протягом терміну дії вкладу нараховував відсотки, які потім, разом з сумою вкладу повернув ОСОБА_1, шляхом перерахування на його власний поточний рахунок, вказаний ним в договорі. Тобто, з моменту перерахування банком коштів з депозитного рахунку та зарахування цих коштів на власний поточний рахунок ОСОБА_1 набувачем та власником даних коштів є саме ОСОБА_1, а не АТ «Дельта Банк».

Позивач не надав жодних доказів, ні заяви на видачу готівки, передбаченої постановою НБУ № 174 від 01.06.2011 р «Про ведення банками касових операцій банками України», ні відмови банку щодо виплати коштів, ні відповідних повідомлень, про те що операція відхилена, при здійсненні операцій карточкою через банкомат або POS-Terminal в торговій мережі, які б підтверджували, що банком не виконуються умови договорів по поверненню коштів позивача. Як наслідок, відсутні правові підстави задоволення позовної вимоги щодо стягнення коштів з АТ «Дельта Банк».

Також необґрунтованою та безпідставною є вимога позивача щодо стягнення 3 % річних та пені від суми простроченого грошового зобовязання. Вказані вище нарахування позивач здійснив за період (як він вважає) неналежного виконання банком грошових зобовязань перед ним. Таке твердження спростовується тим, що кошти перебувають на власному поточному рахунку позивача, саме у власності та розпорядженні самого позивача. Згідно із ч. 2 ст. 58 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність» банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобовязань у разі оголошення мораторію на задоволення вимог кредиторів, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади. Однак, позивач не навів доказів на завдання йому шкоди передбаченої вищевказаним переліком.

Позивач, маючи майнову вимогу до банку, на захист якої подано даний позов, є кредитором банку, щодо нього застосовуються правовідносин приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі положення приписів ст. 36 вказаного Закону щодо наслідків запровадження тимчасової адміністрації у банках та призначення уповноваженої особи фонду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

Згідно зі ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (ч. 2 ст. 1060 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (ч. 1 ст. 1060 ЦК України ). Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються всі нараховані до цього моменту проценти (частини 1, 5 ст. 1061 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобовязаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа.

Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Отже, за змістом наведених норм права зобовязання банку полягає у виплаті вкладнику грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

В судовому засіданні встановлено, що 27 жовтня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 001-06502-271014 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США, відповідно до якого банку прийняв від вкладника та зарахував відкритий для нього вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти (депозитний вклад) в розмірі 4000 доларів США, на строк до 26.11.2014 р. Процентна ставка по вкладу складає 9.25 % річних.

В подальшому строк дії договору було пролонговано до 25 грудня 2014 року.

Згідно п. 1.9 договору банківського вкладу нараховані проценти за вкладом виплачуються вкладнику одночасно з поверненням суми вкладу по закінченню строку залучення вкладу, зазначеного в п. 1.3 цього договору та з врахуванням п. 1.11 цього договору вкладу, або в день продовження дії цього договору, а також в інший термін довгострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та правилами, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів № 6877, що відкритий на імя вкладника в установі банку.

Пунктом 1.10 договору передбачено, що вклад виплачується вкладнику по закінченню строку залучення вкладу за цим договором, зазначеного в п. 1.3 цього договору та з врахуванням п. 1.11 цього договору вкладу, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів № 6877, що відкритий на імя вкладника в установі банку.

У звязку з закінченням строку дії договору, позивач 15 грудня 2014 р. та 23 січня 2015 року звернувся до банку із заявами про повернення грошових коштів (депозиту) по закінченні строку депозиту відповідно.

Однак відповідач не повернув грошові кошти в повному обсязі.

В запереченнях на позов банк зазначає, що відповідно до п. 1.10 умов договору вклад виплачується вкладнику по закінченні строку розміщення вкладу за цим договором шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за якими можуть здійснюватися із використанням картки електронних платіжних засобів № 6877, відкритий на імя позивача в установі банку. Підстав для звернення до суду у позивачки немає, оскільки кошти, згідно умов договору, тарифами та правилами до договору знаходяться на поточному рахунку позивача.

Відкриття поточного банківського рахунку з огляду на п. 1.10 договору банківського вкладу та перенесення на нього грошових коштів позивача по закінченню строку розміщення вкладу узгоджується з Правилами відкриття та обслуговування вкладних та поточних рахунків фізичних осіб в ПАТ «Дельта Банк», та з положеннями ч. 1 ст. 1066 ЦК України, згідно яких за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять.

Вирішуючи даний спір суд виходить з положень частин 1-3 ст. 1066 ЦК України, які передбачають, що за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахуванню і видачі відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Між тим у порушення вказаних вимог закону, та ігноруючи вимогу ОСОБА_1, викладену у заяві про повернення грошових коштів (депозиту) по закінченні строку депозиту, за якою останній бажав отримати всі власні кошти, ПАТ «Дельта Банк», переніс грошові кошті з депозитного рахунку на поточний, але у видачі готівки відмовив.

Судом встановлено, що постановою Правління НБУ від 02.03.2015 р. № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 р. прийнято рішення № 51 по запровадження з 03.03.2015 р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 71 від 08.04.2015 р. внесено зміни до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 р. № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк», відповідно до якого тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015 р. до 02.09.2015 р. Рішенням № 147 тимчасову адміністрацію продовжено до 02.10.2015 р.

З виписки по операціями по картковому рахунку вкладника ОСОБА_1 № 6877 вбачається, що сума невиплаченого владнику депозитного вкладу та нарахованих процентів по закінченню строку договору становить 4042.36 доларів США.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 41 Конституції України регламентовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності (ст. 319 ЦК України).

Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, суд приходить до висновку, що відмова банку у поверненні грошових коштів з банківського вкладу (рахунку) позивача суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 319, 321 ЦК України, грошові кошти позивача зараховані на його банківський рахунок, є власністю позивача, якою він має право вільно розпоряджатися, зокрема отримати одночасно всі власні кошти з рахунку, а банк згідно ст. 1066 ЦК України не має права його обмежувати в цьому.

За таких обставин суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з банку суми депозитного вкладу за договором банківського вкладу в розмірі 4042.36 доларів США є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Посилання відповідача на застосування положень ст.ст. 2, 85 Закону України «Про банки і банківську діяльність», оскільки введено тимчасову адміністрацію банку і мораторій на виконання майнових зобовязань, суд вважає безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи, тимчасова адміністрація банку була введена 03.03.2015 р. Строк дії договору банківського вкладу закінчився 25 грудня 2015 року. ОСОБА_1 звернувся до банку про повернення коштів до введення тимчасової адміністрації, тому будь-які обмеження для видачі депозиту на час звернення позивача до банку не існували.

За змістом статей 526 та 1058 ЦК України зобовязання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки).

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

За умовами укладеного між сторонами договору банківського вкладу, суму вкладу було залучено на строк з моменту зарахування вкладу на відкритий для вкладника вкладний (депозитний) рахунок, до 25 грудня 2014 року.

Як встановлено судом, з моменту закінчення строку дії договору і до моменту розгляду справи в суді, банком не вжито жодних заходів щодо повернення вкладнику ОСОБА_1 суми вкладу.

Тому суд вважає, що банк зобовязаний сплатити на користь вкладника ОСОБА_1 проценти по банківському вкладу в розмірі 9.25 % річних за прострочений строк в період в період з 25 січня 2015 року по 02 грудня 2015 року (311 днів) в розмірі 373.92 доларів США (4042.36 х 9.25 х 311 / 365 / 100 = 373.92).

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобовязань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Згідно зі ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобовязань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобовязань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом. Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

У відповідності до ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобовязань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обовязкових платежів), крім витрат, безпосередньо повязаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Таким чином, вимоги позивача після початку процедури ліквідації можуть бути задоволенні лише в порядку передбаченому ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і застосуванню підлягає спеціальний Закон, а саме ст. 36 вказаного Закону, якою передбачені наслідки запровадження тимчасової адміністрації банку.

Згідно ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобовязання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоровю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобовязань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону, та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини пятої статті 12 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на імя яких заблоковано (крім фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності); 7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 8) вимоги за субординованим боргом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-140цс13, викладеної у постанові від 25.12.2013 року, відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Разом з тим, позовні вимоги про стягнення 3 % річних, передбачених ст. 625 ЦК України, підлягають задоволенню частково, оскільки позивач просить стягнути суму трьох процентів річних за період з 25 січня 2015 року до 02 грудня 2015 року, проте обовязок боржника сплатити три проценти річних, передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України, поширюється лише на прострочену суму.

Враховуючи, що встановлений договором строк повернення банківського вкладу 26 листопада 2014 року, який в подальшому було пролонговано до 25 грудня 2014 року, то три проценти річних можуть бути стягнуті лише за період з 25 січня 2015 року по 02 березня 2015 року (67 днів), в межах заявлених позивачем вимог, тобто за період до початку введення тимчасової адміністрації банку.

Таким чином, сума трьох процентів річних становить 22.26 доларів США (4042.36 х 3 х 67 / 365 днів / 100 = 22.26). Враховуючи, що курс долара США до гривні за курсом Національного Банку України на день розгляду справи становить 1 долар США = 23.84 грн., то зазначена сума трьох процентів річних складає 530.68 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення з банку пені за подвійною ставкою НБУ в розмірі 1515.5 доларів США, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення таких з підстав викладених вище.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягають, оскільки ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Однак, положення глав 71-72 ЦК України, які встановлюють відповідальність за порушення зобовязань за договорами банківського вкладу та банківського рахунка, та укладений між сторонами договір не передбачають такого правового наслідку порушення зобовязань за договором як відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання з кого саме із відповідачів має бути стягнута на користь ОСОБА_1 спірна сума, суд приймає до уваги той факт, що вказаний договір владником був укладений з ПАТ «Дельта Банк», яке має статус юридичної особи і зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних особі та фізичних осіб-підприємців, та вважає, що зазначені кошти на користь позивача повинні бути стягнуті з юридичної особи ПАТ «Дельта Банк», оскільки зобовязання за укладеним договором, виникли саме у ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 суму залишку за договором банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах № 001-06502-271014 від 27 жовтня 2014 року в розмірі 4042.36 долари США та процентів за користування коштами в розмірі 373.92 долари США, а також 3 % річних в сумі 22.26 долари США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення становить 530.68 грн.

При розподілі судових витрат суд враховує, що в ПАТ «Дельта Банк» було введено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації. Таким чином з урахуванням положень п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на час звернення з позовом до суду) відповідач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки поданий позивачем позов про захист прав споживача та стягнення грошових коштів за договором судовим збором не оплачується, то підстав для стягнення з позивача судових витрат суд не вбачає, а тому такі слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 319, 321, 611, 625, 629, 631, 1058, 1060, 1061, 1066, 1068, 1074 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 11, 88, 209, 213, 215 ЦПК України суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 суму залишку за договором банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах № 001-06502-271014 від 27 жовтня 2014 року в розмірі 4042 (чотири тисячі сорок два) долари США 36 центів та проценти за користування коштами в розмірі 373 (триста сімдесят три) долари США 92 центів.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 3 % річних в сумі 22 (двадцять два) долари США 26 центів, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення становить 530 (пятсот тридцять) гривень 68 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.