Справа № 751/88/15-ц Провадження № 22-ц/795/446/2015 Головуючий у I інстанції: Гордійко Ю. Г.
Категорія: цивільна Доповідач: Харечко Л. К.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

12 березня 2015 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Зінченко С.П., Вінгаль В.М.,

при секретарі - Шкарупі Ю.В.,

за участю: представників заявника: ОСОБА_1, ОСОБА_2, головного державного виконавця Сердюк І.А., заінтересованої особи ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 27 січня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_5 на постанови головного державного виконавця Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Сердюк Ірини Анатоліївни від 15 грудня 2014 року в порядку ст. 383 ЦПК України,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 27 січня 2015 року в задоволенні скарги ОСОБА_5 в порядку ст. 383 ЦПК України - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_5 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення вимог.

В обґрунтуванні апеляційної скарги апелянт зазначив, що державним виконавцем Новозаводського ВДВС Чернігівського міського управління юстиції Сердюк І.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 15.12.2014 року ВП № 45838700 в порушення вимог Закону України „Про виконавче провадження", оскільки виконавчий лист не відповідає вимогам, встановленим Законом, а саме у виконавчому листі відсутня дата набрання рішення законної сили.

Крім того, апелянт зазначає, що заборгованість по аліментам ним була погашена 13.01.2015 року, про що він письмово повідомив державного виконавця, а тому відпали підстави для звернення стягнення на майно боржника, зокрема арешт боржника, що не відповідає частині 2 ст. 74 ЗУ „Про виконавче провадження".

Апелянт вказує на те, що факт подачі скарги до суду, свідчить про незгоду ОСОБА_5 з діями державного виконавця та не дає привід суду першої інстанції вважати, що ОСОБА_5 погоджується з ними.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників заявника: ОСОБА_1, ОСОБА_2, головного державного виконавця Сердюк І.А., заінтересованої особи ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15.12.2014 року на підставі поданої стягувачем ОСОБА_3 заяви про примусове виконання виконавчого листа № 2-427/07, виданого 02.02.2007 року Новозаводським районним судом м. Чернігова, про стягнення на її користь з заявника - боржника ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в розмірі 1/3 частина усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 17.01.2007 року і до досягнення дитиною повноліття, головним державним виконавцем Новозаводського ВДВС Чернігівського міського управління юстиції Сердюк І.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №45838700 (а.с.21). У виконавчому листі зазначено про негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць та що судом цивільна справа була розглянута 01.02.2007 року. Згідно відміток у виконавчому листі він надходив на виконання до виконавчої служби неодноразово.

Також, 15.12.2014 року державний виконавець Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Сердюк І.А. винесла постанову у виконавчому провадженні № 45838700 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме на квартиру в цілому за адресою АДРЕСА_1, що належить боржнику ОСОБА_5, лише в межах суми боргу.

Згідно розрахунку про стан заборгованості по сплаті аліментів по виконавчому листу № 2-427 від 02.02.2007 року (а.с.16) заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.06.2014 року складала 9402 грн. 08 коп., а станом на 13.01.2015 р. складає 12493 грн. 26 коп. З вказаним розрахунком ОСОБА_5 погодився та перерахував 13.01.2015 року 12493,26 грн. на депозитний рахунок виконавчої служби, про що повідомив виконавчу службу.

Посилаючись на невідповідність виконавчого листа, на підставі якого було відкрито виконавче провадження від 15.12.2014 року ВП № 45838700, вимогам, встановленим законом, зокрема на те, що у виконавчому листі відсутня дата набрання рішення законної сили, скаржник зазначає, що державний виконавець зобов'язаний був відмовити в відкритті виконавчого провадження. Оскільки заходи зі звернення стягнення на майно боржника, зокрема, арешт майна боржника є похідними від відкриття виконавчого провадження, а скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.12.2014 року тягне скасування постанови про накладання арешту на квартиру, скаржник просив суд скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження та про накладання арешту на майно.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця при винесенні постанов від 15.12.2014 року про відкриття виконавчого провадження та накладання арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження були правомірними, оскільки останнім дотримані всі вимоги, передбачені Законом України „Про виконавче провадження".

З вказаним висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення (далі виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на дату видачі вказаного виконавчого листа) у виконавчому документі повинна бути зазначена дата набрання чинності рішенням (на даний час п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» містить вимогу про зазначення у виконавчому документі дати набрання законної (юридичної) сили рішенням).

Статтею 25 Закону України „Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені серед інших, підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, зокрема якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання.

Так, у вищевказаному виконавчому листі, виданому судом 02.02.2007 року, зазначено, зокрема, про стягнення аліментів з 17.01.2007 року і до досягнення дитиною повноліття, про негайне виконанням рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць та що судом цивільна справа була розглянута 01.02.2007 року. Згідно відміток про реєстрацію виконавчого листа до винесення двох постанов, що оскаржуються ОСОБА_5, виконавчий лист надходив на виконання до виконавчої служби неодноразово, зокрема стягнення по аліментів з боржника відбувалися з 23.10.2008 року.

Згідно наведеного вище розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, на момент накладення арешту на майно ОСОБА_5 заборгованість по сплаті аліментів перевищувала три місяці та не була оскаржена боржником, а тому на підставі заяви стягувача, для забезпечення реального рішення державним виконавцем було застосовано арешт майна боржника в межах в межах суми боргу, що являється правом державного виконавця.

Як вбачається з копії платіжного доручення та письмового повідомлення виконавчій службі про сплату боргу, ОСОБА_5 вніс всю суму заборгованості по сплаті аліментів на депозитний рахунок Державної виконавчої служби Новозаводського відділу 13.01.2015 року, тобто через три тижні після отримання двох оскаржуваних постанов від 15.12.2014 року. Вказаний факт свідчить, що скаржник фактично погодився не тільки з розрахунком про стан заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні № 45838700, але і з раніше винесеними постановами у виконавчому провадженні № 45838700 про відкриття виконавчого провадження і про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Вищевказані норми закону та наведені обставини справи спростовують доводи апеляційної скарги щодо безпідставного відкриття державним виконавцем виконавчого провадження № 45838700 та винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, оскільки на момент винесення оскаржуваних постанов заборгованість по сплаті аліментів у ОСОБА_5 існувала, не була сплачена та перевищувала три місяці, а тому державний виконавець Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Сердюк І.А. діяла згідно вимог чинного законодавства, в межах своїх повноважень.

Оскільки висновок суду першої інстанції про відсутність передбачених законом підстав для задоволення скарги ОСОБА_5 на рішення державного виконавця Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Сердюк І.А. відповідає вимогам цивільного та процесуального законодавства, колегія суддів апеляційного суду вважає, що місцевий суд обґрунтовано відмовив ОСОБА_5 в задоволенні поданої скарги.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону, підстав для її зміни або скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий:Судді: