АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 606/1599/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Ромазан Л.С.
Провадження № 22-ц/789/107/15 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Фащевська Н. Є., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Парандюк Ю.Б. , Панькевич Т.І.,

з участю сторін - апелянтів ОСОБА_1, ОСОБА_2 і їх представника ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Теребовлянського районного суду від 01 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи Теребовлянська державна нотаріальна контора, Кобиловолоцька сільська рада про визнання шлюбу недійсним та усунення від права на спадкування, -

ВстАНОВИЛА:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с.Кобиловолоки Теребовлянського району Тернопільської області померла їх двоюрідна сестра ОСОБА_5 На час смерті ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Будучи спадкоємцями п'ятої черги спадкування після померлої та прийнявши у встановленому законом порядку спадщину, вважають, що шлюб їх двоюрідної сестри з ОСОБА_6, як такий, що укладений без наміру створення сім'ї та набуття прав і обов'язків подружжя (є фіктивним), підлягає визнанню недійсним у судовому порядку. Відсутність намірів у відповідача на створення сім'ї пов'язують з відсутністю у сім'ї спільного бюджету, спільного господарства та обов'язку у відповідача щодо утримання будинку позивача, де він проживав; відсутністю у відповідача інтересу до життя та стану здоров'я дружини, ненаданням допомоги та підтримки дружині, веденням відповідачем аморального способу життя, застосуванням фізичного насильства до дружини та наявністю у відповідача єдиного наміру - успадкувати майно дружини. Крім цього, з підстав ухилення ОСОБА_4 від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_5, яка через похилий вік і тяжку хворобу була у безпорадному стані, просили усунути відповідача від права на спадкування.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 01.12.2014 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду, вважаючи його незаконним, необгрунтованим, ухваленим у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Скаргу мотивують тим, що суд не прийняв до уваги надані ними письмові докази та показання свідків, а також дійшов помилкового висновку, що позовні вимоги про визнання шлюбу недійсним та усунення права від спадкування є взаємопов'язаними.

У судовому засіданні апелянти і їх представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній. Відповідач ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення апелянтів і їх представника, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1, ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності, передбачених законом підстав для визнання шлюбу недійсним, а у зв'язку з цим - з відсутності підстав для усунення права від спадкування.

З висновком суду першої інстанції в частині відсутності підстав для визнання шлюбу недійсним, колегія суддів погоджується, оскільки такий зроблений з врахуванням наявних у справі доказів, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Так, судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5. був зареєстрований 26.05.1990 року (а.с.18-19).

Спільних дітей від даного шлюбу подружжя не мало (а.с.20).

З дня реєстрації шлюбу і до дня смерті ОСОБА_5 проживала спільно зі своїм чоловіком ОСОБА_4 у житловому будинку АДРЕСА_1, де вели спільне господарство. Вказаний будинок відносився до колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_7 (мати ОСОБА_5), а членами ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.9-12, 22).

З показань свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, допитаних в суді першої інстанції вбачається, що ОСОБА_4 на деякий час залишав місце спільного проживання із ОСОБА_5, однак завжди до неї повертався.

З пояснень самих позивачів, даних в суді першої інстанції, вбачається, що не зважаючи на те, що відповідач періодично відлучався з дому, після операції у 2009 році, яку перенесла ОСОБА_5, її чоловік ОСОБА_4 протягом близько пів року проживав постійно з нею, а потім знову періодично відлучався з дому. Вони ж допомагали своїй сестрі по господарству у періоди, коли його не було вдома. Відповідач частково давав гроші на лікування дружини, купував ліки.

Також, з пояснень позивача ОСОБА_1 встановлено, що подружжя ОСОБА_4 спільно утримували в господарстві курей, свиню.

Стаття 40 Сімейного Кодексу України передбачає обов'язкові підстави визнання шлюбу недійсним за рішенням суду. Зокрема, шлюб визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним захворюванням, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства (ч.1 ст.40).

Також, шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності, зокрема, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім"ї та набуття прав та обов'язків подружжя (ч.2 ст.40).

Поняття "сім'ї" згідно ч.3 Сімейного кодексу України передбачає "осіб, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки".

Частиною 1 статті 41 Сімейного Кодексу України передбачено підстави, за яких шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду. А частиною 2 цієї ж статті передбачено, що при вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що на час реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 досягли шлюбного віку, не перебували одночасно в іншому зареєстрованому шлюбі, виявили вільну згоду на реєстрацію шлюбу з наміром створити сім'ю та набути права і обов'язки подружжя, а також враховуючи факт спільного проживання подружжя за однією адресою і тривалість такого проживання (понад 23 роки), ведення спільного господарства, відсутність волевиявлення одного із подружжя на розірвання шлюбу, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про відсутність передбачених законом (ст.40 СК України) підстав для визнання даного шлюбу недійсним.

При цьому, доводи апелянта в частині незаконності рішення у зв'язку з неврахуванням судом ряду обставин, що мають значення для справи, таких як подружня зрада відповідача, відсутність останнього більше року за місцем проживання зі зняттям з реєстрації (2009-2010 р.р.), застосування фізичного насильства до дружини, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу, оскільки ні спілкування з іншими жінками під час перебування у шлюбі, ні зняття з реєстрації за місцем проживання у 2009 році з наступним поновленням такої у 2010 році, ні застосування відповідачем фізичного насильства до дружини, в той час як шлюб ОСОБА_5 проіснував більш як 23 роки, а періодично залишаючи місце свого проживання, відповідач завжди до нього повертався, сторонами велось спільне господарство, не можуть свідчити про відсутність намірів створити сім'ю (фіктивність шлюбу), а свідчать лише про певні проблеми, які існували між подружжям, і які б могли бути причиною розірвання існуючого шлюбу, якби один із подружжя виявив наміри його розірвати.

Не підтверджені належними та допустимими доказами й доводи апелянтів щодо наявності у подружжя ОСОБА_5 окремого бюджету а також намірів відповідача для створення сім'ї лише у зв'язку з тим, щоб успадкувати майно дружини. Більше того, вказані доводи спростовуються іншими матеріалами справи, про що згадувалось вище.

Разом з тим, відмовляючи у позові про усунення ОСОБА_4 від права на спадкування у зв'язку з відсутністю підстав для визнання його шлюбу недійсним, суд першої інстанції не визначився з характером правовідносин і не звернув уваги на те, що позовні вимоги в частині усунення права на спадкування позивачі обгрунтовували фактом ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві, яка через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво була у безпорадному стані, тобто з підстав, передбачених ч.5 ст.1224 ЦК України, у зв'язку з чим прийшов до помилкового висновку, що у даному випадку відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання шлюбу недійсним автоматично є підставою для відмови у позові про усунення ОСОБА_4 від права на спадкування.

Частина 5 статті 1224 ЦК України передбачає самостійну підставу усунення особи за рішенням суду від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що така особа ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 у 2009 році мала перелом шийки лівої стегнової кістки зі зміщенням, в зв'язку з чим з 14.09.2009 року по 21.09.2009 року, з 22.09.2009 року по 14.10.2009 року знаходилась на лікуванні у Теребовлянській центральній комунальній районній лікарні та в комунальному закладі Тернопільської обласної ради "Тернопільська університетська лікарня" (а.с.29). Відвідування хворої та догляд за нею здійснювали її родичі - позивачі у справі.

Грошові кошти, необхідні для лікування ОСОБА_5, надавав у тому числі її чоловік ОСОБА_4, чого не заперечували у судовому засіданні позивачі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла. (а.с.15).

Витрати на поховання дружини здійснював ОСОБА_4, а допомогу у підготовці та проведенні похорону ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх родичі.

Також, судом встановлено, що з 2009 року за ОСОБА_5 здійснювала догляд соціальний працівник ОСОБА_11 (а.с.32).

Крім цього, з пояснень свідка ОСОБА_12 (сільського голови), вбачається, що соціальний працівник був закріплений за подружжям ОСОБА_5, як за пенсіонерами, котрі не мають дітей.

Сама соціальний працівник ОСОБА_11 в суді першої інстанції пояснювала, що допомагала по господарству не лише ОСОБА_5, а й ОСОБА_4, оскільки він теж був пенсіонером, який не мав дітей; обом купувала ліки; коли приходила допомагати сім'ї ОСОБА_4 по господарству, а відповідач знаходився удома, то усю роботу вони робили разом.

З пояснень позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 встановлено, що дружина відповідача просила їх про допомогу, коли чоловіка не було (приїзджали на прохання сестри від одного до трьох разів на тиждень); відповідач допомагав матеріально, купував ліки дружині на прохання позивачів.

Факт необхідності ОСОБА_5 у сторонньому догляді, який надавали їй позивачі, медичний та соціальний працівники, а також і сам відповідач, коли знаходився за місцем свого проживання підтверджений показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Таким чином враховуючи те, що у зв'язку з хворобою (переломом шийки бедра) протягом останніх п'яти років ОСОБА_5, хоча й потребувала сторонньої допомоги (оскільки не могла забезпечити найнеобхідніші життєві потреби - приготувати їсти, придбати продукти, принести води і т.п.), однак необхідна допомога надавалася їй соціальним та медичним працівником, у їх відсутності - чоловіком ОСОБА_4, а у відсутності останнього - позивачами по справі ОСОБА_1 і ОСОБА_2, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачами факту ухилення відповідачем від обов'язку щодо утримання спадкодавця, і як наслідок - про відсутність передбачених законом підстав для усунення ОСОБА_4 від спадкування після померлої дружини.

Сам по собі факт надання допомоги ОСОБА_5 по господарству, по догляду за нею її сестрами (позивачами по справі) протягом останніх п'яти років, на думку колегії суддів, не може бути правовою підставою для усунення відповідача від спадкування, однак не позбавляє їх права звернення з позовом про зміну черговості спадкування.

З врахуванням того, що підстави відмови судом першої інстанції у позові в частині усунення від права на спадкування не грунтуються на вимогах закону, колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині підлягає зміні з ухваленням нового рішення про відмову в позові з інших підстав - у зв'язку з недоведеністю позивачами факту ухилення відповідача від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця.

Що стосується рішення суду першої інстанції в частині визнання шлюбу недійсним, то з врахуванням ухвалення його в цій частині з додержанням норм матеріального і процесуального права, вказане рішення колегією суддів відповідно до ст.308 ЦПК України слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.10, 60, 305 ч.2, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.п.2, 3, 4; ч.2; 313, 314 ч.2; 316 ч.1; 317 ч.1;319 ч.1; 324 ч.1 п.1; 325 ч.1 Цивільного Процесуального Кодексу України, ст.1224 ч.5 ЦК України, ст.ст.3, 40 ч.2 Сімейного Кодексу України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Теребовлянського районного суду від 01 грудня 2014 року в частині підстав відмови у позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 - змінити.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення права від спадкування - відмовити.

В решті - рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.Б. Щавурська