ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/662/15-ц
провадження № 2/753/2117/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2015 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Ляшенко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" про стягнення страхового відшкодування й фінансових санкцій за наслідками невиконання зобов»язання та відшкодування моральної шкоди, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ВАТ НАСК "ОРАНТА" про стягнення страхового відшкодування й фінансових санкцій за наслідками невиконання зобов»язання та відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи свої вимоги тим, що 06 червня 2013 року на 459-му км автодороги «Знамянка-Луганськ-Ізварине» о 04 год. 40 хв. сталася дорожньо-транспортна за участю автомобіля "Фольксваген", державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля "Део", державний номерний знак НОМЕР_2, під його керуванням. Вказана ДТП сталася з вини водія автомобіля "Фольксваген", державний номерний знак НОМЕР_1, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ВАТ НАСК "ОРАНТА" згідно договору обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09 червня 2012 року (поліс серії АВ № 4018687), внаслідок чого було пошкоджено його автомобіль "Део", державний номерний знак НОМЕР_2. Матеріальні збитки відповідачем були оцінені в сумі 18 140 грн. 08 коп., відшкодування яких він й до нині не отримав, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Вважає, що внаслідок неналежного виконання чинного законодавства ВАТ НАСК "ОРАНТА" має сплатити йому: суму страхового відшкодування - 18 140 грн. 08 коп., пеню за весь час прострочення (з 12.11.2013 року по 12.01.2015 року) - 4 200 грн. 55 коп., інфляційних нарахувань за несвоєчасну виплату страхового відшкодування - 4 670 грн. 15 коп., три відсотки річних від простроченої суми боргу - 636 грн. 64 коп., завдану моральну шкоду - 5 000 грн. 00 коп.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити.

Відповідач ВАТ НАСК "ОРАНТА" в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованим листом з повідомленням про вручення; звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності його представника, надавши письмові заперечення проти задоволення позову, посилаючись на проведену ним виплату страхового відшкодування у розмірі 18 140 грн. 08 коп.

Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, письмові доводи та заперечення сторін, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 червня 2013 року на 459-му км автодороги «Знамянка-Луганськ-Ізварине» о 04 год. 40 хв. сталася дорожньо-транспортна за участю автомобіля "Фольксваген", державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля "Део", державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням позивача (а.с.46, 50, 51, 52).

Вказана ДТП сталася з вини водія автомобіля "Фольксваген", державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.52), цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ВАТ НАСК "ОРАНТА" згідно договору обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09 червня 2012 року (поліс серії АВ № 4018687) (а.с.45), внаслідок чого було пошкоджено автомобіль позивача "Део", державний номерний знак НОМЕР_2.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Матеріальні збитки відповідачем були оцінені в сумі 18 140 грн. 08 коп. (а.с.45), й відшкодування яких позивач й до нині не отримав, проте вказана сума перерахована ВАТ НАСК "ОРАНТА" згідно заяви позивача та платіжного доручення № 48675 від 20 серпня 2014 року на підставі відомості переказів, підготовлених клієнтом для передання в банк, про що повідомлено ОСОБА_2 (а.с.45, 78-79).

Відповідно до пункту першого статті 22 Закону «Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Тобто, матеріальні збитки, завдані автомобілю позивача, ВАТ НАСК "ОРАНТА" оцінені в сумі 18 140 грн. 08 коп., відшкодування яких позивач отримав шляхом перерахунку коштів на його рахунок в банківську установу (а.с.45, 78-79), а тому підстав для стягнення визначених позивачем розміру страхового відшкодування немає.

Окрім того й всі інші вимоги позивача є не обґрунтованими, не доведеними й безпідставними.

Так, вимоги в частині стягнення фінансових санкцій (пені) за наслідками невиконання умов договору щодо виплати страхового відшкодування не можуть бути задоволені з тих підстав, що вони не засновані на вимогах чинного законодавства, оскільки положення п. 37.2 ст. 37 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", регулює правовідносини страховика і страхувальника за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а позивач не є суб"єктом цього договору, а тому правових підстав щодо стягнення з ВАТ НАСК "Оранта" пені немає.

Таку позицію сформував Верховний Суд України при розгляді справи про стягнення пені за полісом страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26 вересня 2012 року.

Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України (ч.1 ст. 3607 ЦПК України).

Вимоги про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних також не підлягають задоволенню, виходячи із таких правових підстав.

Зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, до правовідносин, що склалися між сторонами у справі, а саме потерпілим від протиправних дій страхувальника відповідача у справі й відповідачем не можуть бути застосовані правові наслідки, що передбачені ст.ст. 526, 625 ЦК України, оскільки між цими сторонами відсутні договірні правовідносини, а відтак й наслідки невиконання зобов»язань за договором обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відсутні.

За правилами ст. 5 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядок та умови здійснення страхового відшкодування при настанні страхових випадків за договорами (полісами) обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються саме цим Законом.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Оскільки позивач не є суб"єктом договірних правовідносин з ВАТ НАСК "Оранта", а тому правових підстав щодо стягнення з ВАТ НАСК "Оранта" індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми немає.

Суд, вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, яку позивач оцінює у розмірі 5 000 грн. 00 коп., вважає такі вимоги є необґрунтованими, заснованими на формальних припущеннях, а тому підлягають відмові у їх задоволенні, виходячи із наступних підстав.

Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених відповідними статтями Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до частини 2 статті 58 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Проте, не всі докази позивача обґрунтовані та доведені. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 4 статті 60 ЦПК України)

Ставлячи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач не обґрунтував належність та допустимість доказів до даних правовідносин та з яких міркувань виходив, визначаючи її розмір, виходячи із формальних міркувань про розмір завданої моральної шкоди, відтак не довів в судовому засіданні рівень душевних страждань, яких він зазнав у зв"язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього самого, членів його сім"ї чи близьких родичів, на які він мав би послатися як на підставу свої доводів.

Особа має право, відповідно до ч.1, п.2. ч.2 ст.23 ЦК України, на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів.

Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди не обґрунтовані, обставини, на які він посилається, не підтверджуються наявними в матеріалами справи доказами, причинний зв"язок між вказаною моральною шкодою і протиправною діяльністю відповідача судом не встановлені, а тому законні підстави для задоволення такої вимоги відсутні.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 526, 625 ЦК України, ст.ст. 5, 29, 37 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з урахуванням постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, керуючись ст. ст. 5, 6, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 57, 58, 59, 60, 62, 64, 88, 195, 196, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 293, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" про стягнення страхового відшкодування й фінансових санкцій за наслідками невиконання зобов»язання та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Коренюк А.М.