Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Товтін Г.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачки Бачинська А.В.

розглянувши відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення та зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору в частині підвищення відсоткової ставки,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення. Представник позивача у позовній заяві посилається на те, що відповідно до укладеного договору № MKMOGA00000263 від 19.09.2007 р. ОСОБА_3 20.09.2007 р. отримала кредит у розмірі 22428.56 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.09.2017 р. Згідно умов договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.Відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала та станом на 15.10.2013 р. має заборгованість у сумі 17020.87 доларів США, що становить 135996.72 грн., яка складається з: 13351.34 доларів США - заборгованість за кредитом; 2077.36 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 325.44 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 426.41 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 31.29 доларів США - штраф (фіксована частина); 809.03 доларів США - штраф (процентна складова).В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідачка 20.09.2007 р. уклали договір іпотеки № MKMOGA00000263, згідно якого вона надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 54.4, житловою площею 35.3 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, що належить відповідачці на праві власності.

Просить: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKMOGA00000263 від 19.09.2007 р. в розмірі 17020.87 доларів США, що складає 135996.72 грн., звернути стягнення на будинок загальною площею 54.4, житловою площею 35.3 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № MKMOGA00000263 від 20.09.2007 р.) ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажубудь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 26.03.2014 р. прийнято до спільного розгляду зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору в частині підвищення відсоткової ставки у відкритій провадженням цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення. Позовні вимоги за зустрічним позовом об'єднано в одне провадження з первісним позовом.

У зустрічній позовній заяві позивачка ОСОБА_3, з урахуванням уточнення її представником позовних вимог під час розгляду справи, просить: визнати кредитний договір № МКМОGА00000263 від 19.09.2007 р., укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 недійсним в частині зміни відсоткової ставки з 11.04 % на 13.08 %, 12.58 % за користування кредитом; визнати дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку з 11.04 % на 13.08 % та 12.58 % за користування кредитом - незаконними; зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок заборгованості по кредитному договору № МКМОGА00000263 від 19.09.2007 р. за процентною ставкою 11.04 %, яка діяла на час укладення кредитного договору.

Свої вимоги мотивує тим, що до первісної позовної заяви банком додано розрахунок заборгованості за договором № МКМОGА00000263 від 19.09.2007 р., укладеного між банком та ОСОБА_3, станом на 15.10.2013 р. Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем вчинені неправомірні дії по підняттю відсоткової ставки за користування нею, ОСОБА_3, кредитними коштами за договором, неправомірне підняття відсоткової ставки здійснено банком 25.11.2008 р. та 27.09.2010 р. Відповідно до 2.3.1. кредитного договору при підвищенні процентної ставки банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Однак, вона, ОСОБА_3, жодного повідомлення про підвищення процентної ставки по кредитному договору від 19.09.2007 р. від банку не отримувала. Тому, вважає, що кредитний договір в частині підвищення відсоткової ставки є недійсним з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. В ордері-розпорядженні про видачу кредиту зазначається відсоткова ставка 11.04 % річних. Проте, у розрахунку заборгованості, який наданий суду ПАТ КБ «Приватбанк» до первісної позовної заяви про звернення стягнення, зазначається також відсоткова ставка 13.08 % та 12.58 %. Такий розмір відсоткової ставки не згадується ні в самому кредитному договорі, ні в ордері-розпорядженні про видачу кредиту, ні в умовах та правилах надання послуг, ні в тарифах банку. За змістом ст.ст. 536 та 1054 ЦК України необхідною умовою кредитного договору є розмір процентної ставки, тобто це є істотною умовою, щодо якої сторони повинні дійти згоди в належній формі. Проте сторони не узгоджували таку відсоткову ставку як 13.08 % та 12.58 %. Таким чином, вимога банку щодо стягнення заборгованості за період з 25.11.2008 р. із застосуванням відсоткової ставки 13.08 % та 12.58 %, - суперечить чинному законодавству.

Законом України «Про захист прав споживачів» (ст. 11 ч. 4 абз. 2) передбачається, що споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Відповідно до абзацу 4 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Проте банк, порушуючи умови кредитного договору та всупереч нормам чинного законодавства, не повідомив клієнта про зміну відсоткової ставки. Отже, кредитний договір № MKMOGA00000263 від 19.09.2007 р. в частині підняття відсоткової ставки є недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Сторони повинні дійти згоди щодо істотних умов договору в належній формі (ст.ст. 536 та 1054 ЦК України). Належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є письмова форма. Наслідком недодержання письмової форми такого договору є його нікчемність (ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 1055 ЦК України). Отже, у разі недосягнення сторонами кредитного договору згоди у письмовій формі щодо нового розміру процентної ставки умова кредитного договору, що передбачає такий розмір, є нікчемною (ч. 2 ст. 215, ч. 2 ст. 236 ЦК України). Вказівка закону на нікчемність договору є імперативною (ч. 2 ст. 215 ЦК України) і такий договір (чи його істотна умова) є недійсним з моменту його укладення (ст. 204, ч. 1 ст. 236 ЦК України) незалежно від того, чи виконали сторони його умови. Тому, односторонні дії банка у частині підняття відсоткової ставки не мають юридичної сили, тобто є нікчемними.

Представник позивача в судовому засіданні пред'явлені ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідачки ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала повністю посилаючись на обставини викладенні у позовній заяві та повністю заперечила пред'явлені банку позовні вимоги за зустрічним позовом. Разом з тим, у разі встановлення підстав для застосування до спірних правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», просила відстрочити виконання рішення суду згідно ст. 217 ЦПК України на час дії цього Закону.

Представник відповідачки - Бачинська А.В. позовні вимоги банку не визнала та підтримала зустрічний позов.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд вважає, що у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення слід відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору в частині підвищення відсоткової ставки слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 19.09.2007 р. між ЗАТ КБ «Приватбанк», яке змінило своє найменування на ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № MKMOGA00000263, за умовами якого банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 19.09.2007 р. по 18.09.2017 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 20000 доларів США на наступні споживчі цілі, а також у розмірі 2428.57 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0.92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1 % від суми виданого кредиту, щомісячно в період сплати 0.2 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 317.69 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам та винагороди (п. 7.1 кредитного договору). Відповідно до п. 7.3 кредитного договору, забезпечення виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає іпотека будинку: 2-х кімнатне домоволодіння, АДРЕСА_1, а також інші види застави, іпотеки, поруки та інше, надані банку з метою забезпечення зобов'язань за даним договором (а.с. 27-32).

Отримання ОСОБА_3 обумовленої кредитним договором суми стверджується заявою на видачу готівки № 1 від 20.09.2007 р. (а.с. 33).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20.09.2007 р. між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладений договір іпотеки, предметом якого є належний останній на праві власності житловий будинок літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 35.3 кв.м., загальною площею 54.4 кв.м., до якого відносяться гараж літ. Б, огорожа та споруди 1-2, І (а.с. 35-40).

Станом на 15.10.2013 р. розмір заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором становить 17020.87 доларів США, а саме: заборгованість за кредитом - 13351.34 доларів США, заборгованість за відсотками - 2077.36 доларів США, заборгованість з комісії - 325.44 доларів США, заборгованість з пені - 426.41 доларів США, штраф (фіксована частина) - 31.29 доларів США, штраф (відсоток від суми заборгованості) - 809.03 доларів США (а.с. 9-16).

Як вбачається з листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 28.08.2013 р. № 30.1.0.0/2-248, адресованого ОСОБА_3, позивач за первісним позовом повідомив останню щодо наявної заборгованості за кредитним договором та роз'яснив наслідки невиконання зобов'язань перед банком (а.с. 18). Факт направлення вказаного листа ОСОБА_3 та його отримання підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 26).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.

Разом з тим, 07.06.2014 р. набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (Закон № 1304-VII), відповідно до якого протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання майнового поручителя за умови, що у майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 250 кв.м. для житлового будинку (ст. 1 п. 1). Законом № 1304-VII установлено також, що його дія не поширюється на осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» (ст. 6).

Закон № 1304-VII розрахований на тимчасову дію в часі, до законодавчого врегулювання відповідних питань, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм (ст.ст. 3, 4). Отже, Закон № 1304-VII не припиняє зобов'язальних і забезпечувальних правовідносин, проте, у період дії цього Закону, який фактично зупиняє дію та застосування відповідних норм інших законів, виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, його відчуження (реалізації, продажу), якщо мають місце умови, що визначені Законом.

Як встановлено судом, кредит отриманий ОСОБА_3 є споживчим та укладений в іноземній валюті, площа житлового будинку, яка є предметом іпотеки менше 250 кв.м. (54.4 кв.м.), і такий є постійним місцем проживання іпотекодавця (згідно відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Закарпатській області та довідки виданої ТОВ Фірма «Підзамок» № 1145 від 23.12.2014 р.).

ОСОБА_3 не належить до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», оскільки у Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні правопорушення, відомості щодо неї відсутні (corrupt.informjust.ua).

За таких обставин, оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідачка має у власності якесь інше нерухоме житлове майно, то суд приходить до висновку, що на дані правовідносини поширюється дія мораторію, у зв'язку з чим у задоволенні первісного позову слід відмовити.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що на дані правовідносини, які виникли між сторонами не поширюється дія Закону № 1304-VII. Суд констатує, що в даному випадку ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки і на момент вирішення справи йому було відомо про існування такого мораторію, а відтак саме банк повинен доводити, що дія мораторію не поширюється на даний іпотечний договір.

З огляду на те, що вимога про виселення є похідною від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, і враховуючи дію Закону № 1304-VII, то така також задоволенню не підлягає.

Водночас, банк не позбавлений можливості звернутись з даним позовом про звернення стягнення після закінчення дії Закону № 1304-VII, який носить тимчасовий характер.

При цьому суд не бере до уваги доводи представника позивача за первісним позовом про необхідність відстрочення виконання рішення суду на час дії Закону № 1304-VII, з наступних підстав.

Згідно ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відстрочка виконання рішення - це перенесення його виконання на більш пізній строк у часі у зв'язку з існуванням обставин, які утруднюють вчасне виконання рішення. При цьому цей строк повинен бути конкретно визначений.

Відповідно до ст. 3 Закону № 1304-VII цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Дана обставина, у розумінні ст. 217 ЦПК України, не є обставиною, яка утруднює вчасне виконання рішення. Крім того, в даному випадку неможливо встановити конкретно визначений строк втрати чинності Законом № 1304-VII, а тому відстрочка виконання рішення є неможлива.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Як встановлено судом, між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого (п. 7.1.) кредит надавався під 11.04 % річних (0.92 % на місяць х 12).

З розрахунку, наданого банком, вбачається, що станом на 25.11.2008 p. відсоткова ставка за вказаним вище договором становить 13.08 %, а станом на 27.09.2010 р. - 12.58 %.

Відповідно до п. 2.3.1 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Пунктом 2.3.2 кредитного договору передбачено, що за своїм розсудом банк має право зменшувати розмір процентної ставки до рівня, встановленого чинним законодавством. При цьому банк протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки надсилає письмове повідомлення позичальникові з наведенням зменшеного розміру процентної ставки й дати, з якої вона встановлюється, що є зміною умови даного договору.

З листа банку від 03.10.2008 р., адресованого ОСОБА_3 вбачається, що у зв'язку із значним подорожчанням грошових ресурсів на світовому та українському фінансових ринках та підвищення рівня облікової ставки НБУ з 8.5 до 12 %, з метою виконання зобов'язань перед своїми вкладниками, банк змушений вимагати зміни умов кредитного договору № MKMOGA00000263 від 19.09.2007 р., у зв'язку з чим, починаючи з 25.11.2008 р. відсоткова ставка за даним кредитним договором складатиме 13.08 %. В листі також зазначено, що у випадку незгоди ОСОБА_3 із вказаними змінами кредитного договору, їй запропоновано в строк не пізніше 18.11.2008 р. звернутися у відділення банку, що обслуговує її кредит, надати письмове повідомлення про свою незгоду із зміненими умовами кредитування та погасити заборгованість за кредитним договором в повному обсязі (а.с. 69). В якості підтвердження отримання ОСОБА_3 вказаного листа, банком до нього долучено копію реєстру № 298 USD рекомендованих листів відправлення від 30.10.2008 р. (а.с. 70).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріали справи доказів належного повідомлення ОСОБА_3 про підвищення відсоткової ставки не містять.

У відповідності до правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-57ц12, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Таким чином, відсутність в матеріалах справи доказів про вручення позичальнику листа про збільшення розміру процентної ставки до 13.08 %, а також відомостей про направлення ПАТ КБ «Приватбанк» повідомлень і їх вручення позичальнику про зменшення в подальшому в односторонньому порядку процентної ставки до 12.58 %, свідчить про порушення банком процедури зміни процентної ставки.

У відповідності до п. 28 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р., при підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З наданого банком розрахунку також вбачається, що позичальником після підвищення процентної ставки здійснювалися відповідні платежі. Однак, здійснення платежів за підвищеною процентною ставкою не може свідчити про те, що ОСОБА_3 була належним чином повідомлена про її зміну. Сама по собі сплата часткових платежів за кредитом не може свідчити про згоду з підвищенням відсоткової ставки, якщо не були дотримані вимоги закону та умови договору щодо встановлення такої ставки та відповідного оформлення змінених правовідносин. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцю будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі (ст. 11 ч. 4 абз. 2 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Беручи до уваги наведене, суд вважає, що зустрічний позов ОСОБА_3 слід задовольнити частково і визнати незаконними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо зміни процентної ставки за кредитним договором № MKMОGA00000263 від 19.09.2007 р. в односторонньому порядку з 11.04 % на 13.08 % та 12.58 % за користування кредитом та зобов'язати банк здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором за процентною ставкою 11.04 %, яка діяла на час укладення кредитного договору.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України (ст. 215 ч. 1 ЦК України). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ст. 215 ч. 2 ЦК України). Норми закону щодо обов'язковості письмової форми кредитного договору, в т.ч., його умов щодо відсотків за кредитом, є імперативними, вчинення відповідного правочину без дотримання письмової форми має наслідком його нікчемність в силу вимог, прямо встановлених законом.

Позивачка за зустрічним позовом обґрунтовано посилається на обставини, які вказують на нікчемність правочину, на відповідні норми закону щодо нікчемності правочину, тобто, прямо вказує на його нікчемність. При цьому, вона одночасно посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги.

Відтак, беручи до уваги межі позовних вимог за зустрічним позовом, визнання судовим порядком недійсним кредитного договору в частині зміни процентної ставки за користування кредитним з 11.04 % річних на 13.08 %, 12.58 % річних не вимагається, немає необхідності у додатковому визнанні судом недійсним правочину, який, по-перше, уже в силу закону є нікчемним, по-друге, за відсутності доказів укладення договору як такого.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання кредитного договору в частині зміни процентної ставки недійсним, а тому в задоволенні таких слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 526, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 33, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 1, 3, 4, 6 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII суд,

Р І Ш И В:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору в частині підвищення відсоткової ставки - задовольнити частково.

Визнати незаконними дії публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» щодо зміни процентної ставки за кредитним договором № MKMОGA00000263 від 19 вересня 2007 року в односторонньому порядку з 11.04 % на 13.08 % та 12.58 % за користування кредитом.

Зобов'язати публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором № MKMОGA00000263 від 19 вересня 2007 року за процентною ставкою 11.04 %, яка діяла на час укладення кредитного договору.

В задоволені решти вимог за зустрічним позовом відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.