Справа № 211/2576/15-ц
Провадження № 2/211/1423/15
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

09 грудня 2015 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Форманчук К.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

у відсутність відповідачів ОСОБА_3

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, яка діє від себе та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляють самостійних вимог служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду 07 травня 2015 року з позовом, який уточнили 16 листопада 2015 року , вказавши, що 14 лютого 2008 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № KRKRGK00151051, відповідно до умов якого банк зобовязувався надати йому кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 12494,00 доларів США строком до 13.02.2018 р., а ОСОБА_4 сплатити кредит та відсотки за користування кредитом. В забезпечення зобовязань за кредитом між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № KRKRGK00151051, відповідно до умов якого ОСОБА_4 надав в іпотеку нерухоме майно: домоволодіння № 102 по вул. Проскурівська в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, яке належало ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Свої зобовязання за кредитним договором ОСОБА_4 не виконав, тому позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, 12 червня 2012 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу винесено рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння № 102 по вул. Проскурівська в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, шляхом продажу вказаного домоволодіння позивачем. На виконання положень ч. 1 ст. 109 ЖК України відповідачу було направлено письмову претензію про добровільне звільнення приміщення, однак вимоги були проігноровані.

Тому позивач просить виселити ОСОБА_4 , ОСОБА_3, ОСОБА_5 які зареєстровані та/або проживають у домоволодінні № 102 по вул. Проскурівська в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, зняти з реєстраційного обліку, судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала в повному обсязі, на задоволенні вимог наполягав з підстав, викладених в позові.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 у судове засідання не зявилися, про місце та час слухання справи повідомлені.

Представник третьої особи служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечувала, оскільки у неповнолітньої ОСОБА_5 іншого житла не має.

Вислухавши представника позивача, представника виконкому, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 14 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № KRKRGK00151051, відповідно до умов якого банк зобовязувався надати йому кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 12494,00 доларів США строком до 13.02.2018 р., а ОСОБА_4 сплатити кредит та відсотки за користування кредитом (л.с. 4-8 копія кредитного договору з додатком).

В забезпечення зобовязань за кредитом між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 14 лютого 2008 року було укладено договір іпотеки № KRKRGK00151051, відповідно до умов якого ОСОБА_4 надав в іпотеку нерухоме майно: домоволодіння № 102 по вул. Проскурівська в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, яке належало ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу (л.с. 9-11 копія договору).

12 червня 2012 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу винесено рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KRKRGK00151051 від 14.02.2008 р. звернуто стягнення на житловий будинок загальною площею 66,40 кв.м. та земельну ділянку, які розташовані за адресою: м. Кривий Ріг вул. Проскурівська буд. 102, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки позивачем з укладанням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким іншим способом з покупцем (л.с. 12-13 копія рішення).

Згідно довідки вуличного комітету № 7 Довгинцівського району м. Кривого Рогу від 09.02.2015 р., в будинку № 102 по вул.. Проскурівській в м. Кривому Розі проживають ОСОБА_4 та члени його родини ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (л.с. 17 копія довідки). Відповідно до наданої інформації виконкому Довгинцівської районної у місті ради від 30 10 2015 року вищезазначені особи зареєстровані за вказаною адресою.

Однак актом державного виконавця Довгинцівського ВДВС КМУЮ від 11 грудня 2014 року виходом на адресу встановлено, що ОСОБА_4 за вказаною адресою не проживає, фактично там мешкають ОСОБА_3 та ОСОБА_5, яких можливо виселити лише за рішенням суду (л.с. 18 копія акту).

З дослідженого судом договору іпотеки від 14.02.2008 року укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 вбачається , що відповідно до п.20.12. цього Договору, «іпотекодавець зобов'язується не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя.»

Законодавцем забезпечується конституційна гарантія щодо захисту прав дитини на житло, яке викладене в ст.177 СК України, ст.12 Закону України „Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", ст.17 Закону України „Про охорону прав дитини", якими визначено, що одним з правочинів, які не можуть вчинятися батьками або особами, що їх замінюють, без попереднього дозволу органу опіки та піклування щодо майнових прав дитини, що є невід'ємною частиною на користування житловим приміщенням.

Відповідно до п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" згідно зі статтею 32 ЦК України, статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв`язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Як вбачається з матеріалів справи на момент укладання договору іпотеки 14.02.2008 року малолітня ОСОБА_5, 2002 року народежння, не була зареєстрована в даному будинку і не користувалася ним, тобто на момент укладання договору іпотеки не були порушені права малолітньої дитини, оскільки малолітня дитина була прописана в даному будинку після укладання договору іпотеки без згоди на це іпотекодержателя, з огляду на вищевикладене малолітня дитина ОСОБА_5В не набула права користування будинком у законному порядку.

Згідно ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ч. 1-2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ст. 386 ЦК України).

Згідно роз'яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця, з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя, або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк.

Згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в іншій погоджений сторонами строк.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

З результатів аналізу наведених норм матеріального права вбачається, що на момент звернення ПАТ КБ "ПриватБанк" до суду із позовом про виселення його права повинні бути порушені відповідачем шляхом невиконання вимоги про звільнення житлового приміщення. Наявність письмової вимоги про звільнення житлового приміщення та отримання письмової вимоги іпотекодержателя є обов'язковою умовою при задоволенні позову про виселення з іпотечного житла.

На виконання положень ч. 1 ст. 109 ЖК України відповідачу ОСОБА_3 було направлено письмову претензію про добровільне звільнення приміщення, однак вимоги були проігноровані (л.с. 14-16 копія повідомлення, реєстру).

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Таким чином, ч.2 ст. 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, за змістом цих норм якщо в іпотеку передано жиле приміщення, яке було придбано за рахунок отриманих кредитних коштів, є всі підстави для виселення мешканців із зазначеного жилого приміщення без надання їм іншого постійного житла.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18.03.2015 року №6-39цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

За таких обставин, а саме права дитини на житло не порушено, житло придбане за рахунок кредитних коштів, тому виселення можливе без надання іншого житлового приміщення, позивачем надсилалася відповідачам вимога про добровільне виселення з спірного будинку , але вимога проігнорована, тому суд вважає, що вимоги позивача, як нового власника домоволодіння обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.16,319,321,386 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», ст.ст.10,60,88,212,215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити повністю.

Виселити ОСОБА_4, 11 02 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, з житлового будинку № 102 по вул. Проскурівська в м. Кривому Розі Дніпропетровської області із зняттям їх з реєстрації за вищезазначеною адресою.

Стягнути з ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі по 182 ( сто вісімдесят дві ) грв. 70 коп. з кожного.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_6