РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/1438/14-ц

Пров. №2/668/159/15

20.04.2015 року Суворовський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого Булах Є.М.

при секретарі Яворській Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на транспортний засіб,-

ВСТАНОВИВ:

30.01.2014 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 із позовом про визнання договору купівлі-продажу автобуса дійсним та визнання права власності на автобус.

Мотивував позовні вимоги тим, що 20.01.2012 року між ним та подружжям ОСОБА_2 було досягнуто згоди щодо купівлі-продажу автобуса БАЗ модель А079.19.2008 року випуску, білого кольору, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2, тип ТЗ- пасажирський автобус, об'єм двигуна 5675, р.н. НОМЕР_1, зареєстрований МРЕВ ДАІ м.Херсона, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3, виданого МРЕВ ДАІ м. Херсона 03.06.2008 року. Сторони також домовились щодо остаточної вартості автобуса в сумі 119000 грн, оскільки останній потребував ремонту та значних грошових вкладень. Позивач зазначає, що при укладенні зазначеного договору були виконані всі необхідні істотні умови зокрема згоди сторони досягли у належній формі, визначилися з ціною, моментом укладення договору позивач вважає 20.01.2012 року, коли ОСОБА_4, ОСОБА_2 передали йому автобус та видали довіреність строком дії 10 років. Крім того сторони погодили додаткові істотні умови договору купівлі-продажу автобуса про продаж останнього в кредит з розстроченням платежу на 10 років з правом дострокової виплати, після чого продавці зобов'язалися перереєструвати транспортний засіб. Останній платіж позивач здійснив в червні 2013 року, однак документи про право власності на позивача оформлені не були. Відповідачі не відмовляються від факту продажу автобуса позивачу та отримання грошових коштів за це, але й не здійснюють своїх обов'язків по оформленню документів на позивача на спірний автобус. Просив суд визнати договір купівлі-продажу автобуса БАЗ модель А079.19.2008 року випуску, білого кольору, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2, тип ТЗ- пасажирський автобус, об'єм двигуна 5675, р.н. НОМЕР_1, зареєстрований МРЕВ ДАІ м.Херсона, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3, виданого МРЕВ ДАІ м. Херсона 03.06.2008 року, укладеним між ним та ОСОБА_4, ОСОБА_2; визнати за ним право власності на автобус БАЗ модель А079.19.2008 року випуску, білого кольору, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2, тип ТЗ- пасажирський автобус, об'єм двигуна 5675, р.н. НОМЕР_1, зареєстрований МРЕВ ДАІ м.Херсона, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3, виданого МРЕВ ДАІ м. Херсона 03.06.2008 року; стягнути з відповідачів судові витрати та витрати на правову допомогу.

В ході розгляду справи до участі у справі у якості третьої особи залучено ОСОБА_3

У судовому засіданні 22.12.2014 року ухвалою суду було здійснено заміну відповідача ОСОБА_4 на його правонаступника ОСОБА_2, як спадкоємця.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. У подальшому позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв та клопотань до суду не подавав.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала суду письмові заперечення, мотивовані тим, що між нею та її померлим чоловіком та позивачем у справі був укладений в усній формі договір оренди транспортного засобу-спірного автобусу строком на 10 років шляхом оформлення довіреності. Оплату оренди автобуса ОСОБА_1 мав здійснювати у сумі 7000,00 грн. щомісячно та здійснював до червня 2013 року. Сума всіх платежів за оренду автобуса у період з 20.01.2012 по червень 2013 року складає саме 119000 грн, які позивач зазначив у позові як обумовлену сторонами вартість автобуса. Вказана вартість є наднизькою для такого автобуса, та позивач обґрунтував її тим, що останній потребував ремонту та потребував значних грошових вкладень. Відповідач зазначила, що таке не відповідає дійсності, оскільки автобус перебував у належному та доброму стані, він 2008 року випуску, на час передачі в оренду мав 3 роки строку користування, постійно перебував на маршруті з перевезення пасажирів. В той час, з червня 2013 року ОСОБА_1 припинив оплачувати вартість оренди автобуса та й повертати автобус відмовлявся, переховував його. У зв'язку із цим видана ОСОБА_1 довіреність була відкликана. Зараз власником спірного автобуса відповідач вважає ОСОБА_3, який сплатив повну вартість автобуса на виконання усного договору купівлі-продажу та володіє останнім на підставі довіреності.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні вважав позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають з підстав відсутності договору купівлі-продажу спірного майна між ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, третьої особи, допитавши свідків, суд приходить до наступного.

Відповідно до довіреності, виданої 20.01.2012 року ОСОБА_4 ОСОБА_1, посвідченої приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Назаровою М.А. за реєстровим номером №70, останній набув повноважень представляти інтереси власника в усіх необхідних установах і організаціях незалежно від їх форм власності, галузевої належності та підпорядкування, в тому числі в органах Державтоінспекції, органах страхування, перед фізичними особами з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією, в тому числі ремонтом, а також передавати в оренду, позичку, ставити на тимчасовий облік, отримувати тимчасовий реєстраційний талон(баз права продажу) належний ОСОБА_4 автомобіль БАЗ модель А079.19.2008 року випуску, білого кольору, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2, тип ТЗ- пасажирський автобус, об'єм двигуна 5675, р.н. НОМЕР_1, зареєстрований МРЕВ ДАІ м.Херсона, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3, виданого МРЕВ ДАІ м. Херсона 03.06.2008 року.

Вказану довіреність позивач покладає в обґрунтування та на підтвердження укладенням між ним та ОСОБА_4, ОСОБА_2 договору купівлі-продажу автобуса.

На підтвердження досягнення згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу транспортного засобу позивач долучає до матеріалів справи квитанції про сплату на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів на загальну суму 119000,00 грн. Вказує про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 передали йому автобус, ключі від нього та документи 20.01.2012 року, однак обумовлений домовленістю сторін обов'язок перереєструвати спірний автобус після оплати повної його вартості на ОСОБА_1 до теперішнього часу не виконаний. На час розгляду справи автомобіль за позивачем не зареєстрований.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач вважає, що між ним та ОСОБА_4, ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу автобуса, у зв'язку із чим він вправі вимагати визнання за ним права власності на спірний автомобіль.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналізуючи доводи позивача, суд вбачає, що останній просить визнати усний договір купівлі-продажу дійсним, однак суд не може прийняти такі доводи позивача та критично оцінює надані на їх підтвердження докази(свідчення свідків), оскільки відповідно до положень ст.208 ЦК України в обов'язковій письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичними особами на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а як встановлюється з пояснень позивача, ціна договору купівлі-продажу автобуса погоджена була сторонами в розмірі 119000,00 грн., що перевищує більше ніж в 20 разів неоподатковуваний мінімум доходів громадян, в той час як сторонами не було дотримано навіть простої письмової форми договору, суду доказів на підтвердження дотримання такої форми позивачем не надано.

Крім того, суд не може прийняти до уваги посилання позивача на досягнення згоди щодо всіх істотних умов та на фактичне їх виконання за усним договором купівлі-продажу спірного транспортного засобу, оскільки згідно ч. 1,2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 205, 207, п.3 ч.1 ст. 208, ст. 210 ЦК України договір купівлі-продажу транспортного засобу має бути вчинений у письмовій формі та підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Згідно вимог ст. 37 Закону України «Про дорожній рух» № 3353 від 30 червня 1993 року, державна реєстрація транспортних засобів здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1338, якою затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок(далі -Правила), згідно з п.2 яких вони є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб.

Відповідно до п.4 зазначених Правил перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Згідно з п.44 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів здійснюються після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу.

Пунктом 43 Правил передбачено, якщо транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робиться відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України.

Аналізуючи зазначені норми у сукупністю з наявними у справі матеріалами, суд встановив, що транспортний засіб БАЗ модель А079.19.2008 року випуску, білого кольору, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2, тип ТЗ- пасажирський автобус, об'єм двигуна 5675, р.н. НОМЕР_1, на час укладення договору був зареєстрований МРЕВ ДАІ м.Херсона, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3, виданого МРЕВ ДАІ м. Херсона 03.06.2008 року за ОСОБА_4, з реєстрації для укладення договору купівлі-продажу між позивачем та ОСОБА_4 з реєстрації не знімався, тобто сторони не вжили заходів щодо переоформлення автобусу у порядку, визначеному Привалами державної реєстрації та обліку автомобілів, а видача довіреності від 20.01.2012 року на уповноваження ОСОБА_1 на дії стосовно спірного транспортного засобу без зняття автомобіля із реєстрації не можна вважати договором, що укладений відповідно до вимог закон.

Крім того, суд критично ставиться до наданих позивачем квитанції, які за його твердженням слугують доказом виконання ним умови договору купівлі-продажу автобуса, оскільки з зазначених квитанцій вбачається, що платником грошових коштів визначена ОСОБА_2, отримувачем вказано банківську установу, а метою-погашення кредиту, у зв'язку із чим вказані документи не підтверджують належним та допустимим чином доводи позивача про оплату ним вартості спірного авто.

Суд не приймає до уваги твердження позивача, що вказані квитанції підтверджують сплату ним за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_2 перед банком за придбання спірного автомобіля, у зв'язку із чим між останньою та ОСОБА_1 в свою чергу також був укладений кредитний договір на придбання товару у розстрочку, оскільки зазначене суперечить викладеній вище позиції позивача та нічим не підтверджується.

Крім того, довіреність від 20.01.2012 року, на підставі якої позивач обґрунтовує свої вимоги, відкликана довірителем ОСОБА_4 нотаріально посвідченою заявою від 21.10.2013 року про що інформацію занесено до Єдиного державного реєстру довіреностей(витяг від 21.10.2013 року).

Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів укладання між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу спірного автобуса, суд підстав для визнання договору купівлі-продажу дійсним не вбачає.

Суд також вважає, що позивач не набув у встановленому законом порядку права власності на автомобіль марки БАЗ модель А079.19.2008 року випуску, білого кольору, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2, тип ТЗ- пасажирський автобус, об'єм двигуна 5675, р.н. НОМЕР_1, зареєстрований МРЕВ ДАІ м.Херсона, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3, виданого МРЕВ ДАІ м. Херсона 03.06.2008 року, оскільки відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підтвердження наявності підстав зазначених у ст. 392 ЦК України, за наявності яких у судовому порядку може бути визнано право власності, позивачем та його представником у судовому засіданні належних та допустимих доказів надано не було, з огляду на що позовні вимоги в частині визнання права власності за ОСОБА_1 на спірне майно є недоведеними, а відтак такими, що задоволенню не підлягають.

Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.205,207,208,210, 328, 392 ЦК України, Законом України «Про дорожній рух», Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1338, ст.ст.10,11,60,157,158, 208,209,212-216,218,224 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяБулах Є. М.