Номер провадження: 22-ц/785/2878/15
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 березня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні 3/100 частин комплексу будівель та споруд бази, що знаходиться по АДРЕСА_1 посилаючись на те, що на підставі договору дарування від 04.10.2006 року, посвідченого 24.10.2006 року приватним нотаріусом Щукіною Л.С., номер у реєстрі нотаріальних дій 5393, є власником зазначеного вище нерухомого майна, що підтверджується витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 199303.

Відповідач своїми діями, а саме користуючись на власний розсуд 3/100 частинами комплексу будівель та споруд бази, що знаходиться по вул. К.Маркса, 42 в м. Б.-Дністровський Одеської області чинить перешкоди позивачу у реалізації її права власності на зазначене нерухоме майно.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у користуванні 3/100 частин комплексу будівель та споруд бази, що знаходиться по АДРЕСА_1 у складі: літ. "А" приміщення № 7 площею - 179,1 кв.м., приміщення № 8 площею - 369,5 кв.м., приміщення № 5 площею 45,9 кв.м., приміщення № 9 площею 38,8 кв.м., приміщення № 10 площею - 12,3 кв.м., приміщення № 11 площею - 12,3 кв.м., всього загальною площею - 657,9 кв.м. в цілому комплекс будівель та споруд бази складається з зазначених на схематичному плані під літ. "А" - складу, "В" - цеху безалкогольних напоїв, "Г" - котельні, "Д" - прохідної, "З" - овочесховища, "І" - вбиральні, "К" - сховища, "Л" - майстерні, "М" - навісу, "Н" - азс, "О" - насосної, "П" - естакади, "Р" - кнс, "Ж"2" - складу, загальною площею 3952,32 кв.м., розташованої на земельній ділянці, площею 8800 кв.м.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2014 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволено повністю, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 березня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 121,80 грн.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 21 січня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що 24.10.2006 року мiж позивачем та вiдповiдачем було укладено договiр дарування вiдповiдно до якого ОСОБА_4 прийняла у дар 3/l00 частини комплексу будiвель та споруд бази, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Вiдповiдно до даного договору позивачем було зареєстровано у державному peєcтpi прав на нерухоме майно про реєстрацію права власностi вищевказане майно, що підтверджено витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 199303.

Незважаючи, що позивач є власником 3/100 частин комплексу відповідач продовжує без відповідного на те дозволу позивача користуватися зазначеним майном на власний розсуд.

Факт користування спірним нерухомим майном відповідачем підтверджується письмовими поясненнями свідків: ОСОБА_7, яка вказує, що ОСОБА_2 не надає позивачу можливості потрапити до своїх приміщень по АДРЕСА_1 також не допускала працівників земельних ресурсів для здійснення необхідних обмірів; ОСОБА_8, який зазначив, що ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні позивачем належною їй частиною комплексу та не допускає на територію даних приміщень працівників КП "Білгород-Дністровське БТІ" та спеціалістів - техніків відповідних спеціалізовани землевпорядних організацій.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов'язку, або іншим способом.

З огляду на вищевикладене, суд правильно дійшов до висновку, що використовуючи 3/100 частини комплексу будівель та споруд на власний розсуд відповідач порушує права позивача, як власника зазначеного майна, а саме право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, яке підлягає захисту шляхом задоволення позовних вимог ОСОБА_4 в повному обсязі.

Посилання апелянта на неправильну оцінку судом доказів, показань свідків, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованим оскільки спростовані дослідженими судом доказами.

Районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко