Справа № 355/1695/15-ц
Провадження № 2/355/738/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року Баришівський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Литвиненко О.Л.

секретаря Лунгул Т.А.

за участю представника позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Баришівка Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок за набувальною давністю.

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 01.10.1994 року чоловік позивачки ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу будинку № 8 по вул. Кірова в с. Веселинівка Баришівського району Київської області з господарем будинку ОСОБА_3. Вказаний договір нотаріально посвідчений не був. Вважає, що внаслідок відсутності нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу вказаний договір є недійсним. В будинку № 8 по вул. Кірова в с. Веселинівка Баришівського району проживали та вели господарство позивачка ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_4, який помер 19.02.2010 року. Позивачка вважає, що є всі підстави для визнання за нею права власності за набувальною давністю, оскільки станом на дату подачі даного позову вона користується будинком протягом 21 року. В заявленому позові просить суд визнати за ОСОБА_2 право власності на будинок № 8 по вул. Кірова в с. Веселинівка Баришівського району Київської області.

Представник позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлений позов в повному обсязі та пояснив суду, що 01.10.1994 року чоловік позивачки ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу будинку № 8 по вул. Кірова в с. Веселинівка Баришівського району Київської області з господарем будинку відповідачкою по справі ОСОБА_3. Вказаний договір нотаріально посвідчений не був. Вважає, що внаслідок відсутності нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, вказаний договір є недійсним. В будинку № 8 по вул. Кірова в с. Веселинівка Баришівського району проживали та вели господарство позивачка ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_4, який помер 19.02.2010 року. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є позивачка ОСОБА_2 та сини ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Син ОСОБА_6 помер 10.08.2014 року. Житловий будинок № 8 по вул. Кірова в с. Веселинівка вважає спільним сумісним майном подружжя. Вважає, що є всі підстави для визнання за позивачкою права власності за набувальною давністю, оскільки станом на дату подачі даного позову вона користується будинком протягом 21 року. Просив суд позов задовольнити.

Відповідачка по справі ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась, про день та місце розгляду справи увідомлена своєчасно та належним чином. До суду від ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, що дає суду підстави для розгляду справи та ухвалення рішення у відсутність відповідачки по справі.

Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 01.10.1994 року між ОСОБА_3, що мешкає в с. Веселинівка Баришівського району Київської області та ОСОБА_4 , що мешкає в АДРЕСА_1 укладено договір купівлі-продажу будинку, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Веселинівської сільської ради Баришівського району Київської області ОСОБА_7. Договір купівлі-продажу будинку зареєстрований у виконавчому комітеті Веселинівської сільської ради в реєстрі за № 30. Вказаний договір купівлі-продажу не містить паспортних даних чи дати народження продавця і покупця, що унеможливлює суду встановити особу продавця та покупця. З даного договору не вбачається даних про покупця та продавця будинку, відсутній предмет договору, що є істотною умовою договору купівлі-продажу. Позивачка в позовній заяві зазначила, що 01.10.1994 року укладено договір купівлі-продажу будинку № 8 по вул. Кірова в с. Веселинівка Баришівського району Київської області, однак в самому договорі відсутнє посилання , що саме цей будинок є предметом договору. Крім того, відсутній зміст договору, не зазначено взаємні права та обовязки сторін.

Суд не приймає до уваги визнання позову відповідачкою ОСОБА_3, оскільки задоволення позову буде суперечити вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно ч. 2 ст. 344 ЦК України Особа, яка заявляє про давність володіння , може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об'єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

В обґрунтування добросовісності, відкритості володіння житловим будинком № 8 по вул. Кірова в с. Веселинівка Баришівського району представник позивачки зазначив, що ОСОБА_4 добросовісно заволодів чужим майном, шляхом укладення договору купівлі-продажу від 01.10.1994 року. В той же час представник позивачки вказує на недійсність договору купівлі-продажу, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально, що передбачено законом.

Відповідно до ст. 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ОСОБА_1 народних депутатів.

Але суду не надано рішення суду чи інший правовстановлюючий документ про визнання договору купівлі-продажу будинку від 01.10.1994 року недійсним.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. В даному випадку добросовісність володіння вказаним житлом ОСОБА_4 та позивачкою ОСОБА_2 ставиться судом під сумнів, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 при заволодінні чужим майном, а саме житловим будинком № 8 по вул. Кірова в с. Веселинівка Баришівського району повинні були знати, що відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку тягне за собою недійсність договору.

Судом встановлено, що 23.01.1975 року укладено шлюб між ОСОБА_4І, та ОСОБА_8 (після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_4), зареєстрований Відділом ЗАГС Дарницького і Дніпровського району м. Києва.

В обґрунтування давності володіння та його безперервності, представник позивачки зазначив, що житловий будинок № 8 по вул. Кірова в с. Веселинівка Баришівського району є спільним майном подружжя, з 1994 року по день смерті ОСОБА_4 19.02.2010 року позивачка ОСОБА_2 в порядку ст.. 60 СК України та КпШС не зверталась для оформлення свого права власності на частину житлового будинку як майно подружжя.

З 01 січня 2004 року набрав чинності ЦК України, разом з яким вступила в дію норма, передбачена ст.344 ЦК України - про набувальну давність. Позовні вимоги про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно можуть бути пред'явлені в судовому порядку починаючи з 01 січня 2011 року.

Граничний час, з якого потрібно починати відлік набувальної давності на чуже майно - 01 січня 2001 року. При цьому, якщо строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк після 01 січня 2001 року.

Отже, особа яка добросовісно заволоділа нерухомим майном в період до 01 січня 2001 року і продовжила ним відкрито користуватися протягом тривалого терміну, набуває права вимоги про визнання права власності на таке майно за набувальною давністю в судовому порядку з підстав, передбачених ст. 344 ЦК України, лише з 01 січня 2011 року, за умови доведеності необхідних для цього підстав.

При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК встановлено, що правила ст.344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 р., а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 01 січня 2011 року.

ОСОБА_4 помер 19.02.2010 року.

Позивачка ОСОБА_2 користується всім будинком після смерті чоловіка з 2010 року, померлий ОСОБА_4 користувався будинком з 1994 року по день смерті.

Однією з підстав для визнання права власності за набувальною давністю є відсутність інших осіб, які претендують на це майно.

Судом встановлено, що 19.02.2010 року у віці 72 роки помер ОСОБА_4, про що складено відповідний актовий запис № 3448 відділом реєстрації смерті у м. Києві. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.03.2015 року, виданого державним нотаріусом Восьмої київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 3-120, спадкоємцями зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_4, який помер 19.10.2010 року є його дружина ОСОБА_2 та сини ОСОБА_5 та ОСОБА_6, який помер 10.08.2014 року. Отже, крім позивачки ОСОБА_2 спадкоємцями майна ОСОБА_4 є ОСОБА_5 та спадкоємці після смерті ОСОБА_6. Судом не можливо встановити спадкоємців після смерті 10.08.2014 року ОСОБА_6, оскільки позивачкою не заявлялось клопотання про витребування спадкової справи після смерті ОСОБА_6. Таким чином судом встановлено коло інших осіб, які претендують на частину спадкового майна.

Оскільки позивачка ОСОБА_2 не довела суду наявність передбачених ст.344 ЦК України, підстав для набуття нею права власності за набувальною давністю на житловий будинок № 8 по вул. Кірова в с. Веселинівка Баришівського району Київської області, то підстави для задоволення позову відсутні.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок за набувальною давністю.

Крім того, позивачкою ОСОБА_2 надано суду при подачі позову як доказ копію довідки від 28.05.2010 року виконавчого комітету Веселинівської сільської ради, згідно якої відповідно до запису погосподарської книги № 3 житловий будинок з погосподарськими будівлями в с. Веселинівка по вулиці Кірова 8 належить ОСОБА_2, який побудований в 1952 році. Належність вказаного будинку позивачці ОСОБА_2 нею не оспорювалось і не позбавляє її права у встановленому законом порядку зареєструвати право власності на даний будинок за собою.

Також позивачка ОСОБА_2 не позбавлена можливості оформити своє право на спадкове майно після смерті її чоловіка ОСОБА_4 через органи нотаріату чи через суд.

Встановлені судом обставини підтверджуються:

-копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 ( після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_4 ) М.І. від 23.01.1975 року серії 1-БК 3 330781;

-копією свідоцтва про смерть ОСОБА_9, який помер 19.02.2010 року, виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві;

-копією договору купівлі-продажу будинку від 01.10.1994 року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_4;

-копією довідки від 28.05.2010 року про належність ОСОБА_2 житлового будинку по вулиці Кірова 8 в с. Веселинівка Баришівськогго району Київської області;

-іншими матеріалами.

-

Керуючись 15, 30, 60, 62, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст. ст. 16, 344 ЦК України суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок за набувальною давністю.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Баришівський районний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_11