Провадження № 22-ц/780/1289/15 Доповідач у 2 інстанції Антоненко
Категорія 42 03.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

03 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Антоненко В.І.,

Суддів: Гуля В.В., Касьяненко Л.І.,

за участю секретаря : Бобка О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про вселення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 27 лютого 2002 року, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, вона була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1, яка на праві власності за договором купівлі-продажу належить свекру ОСОБА_1 Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 24 грудня 2013 року позивачка з дочкою залишилася проживати у спірній квартирі, що належить його батьку. У березні 2014 року відповідачі не впустили позивача з дитиною до цієї квартири та звернулися до суду з позовом про визнання позивача з дитиною такими, що втратили право користування житлом. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 13 червня 2014 року, що залишено без змін апеляційною інстанцією, було відмовлено в позові про визнання позивача такою, що втратила право користування зазначеною квартирою, але відповідачі продовжують чинити перешкоди позивачу в проживанні в спірній квартирі, не впускають в помешкання, грубо порушують житлові права позивача і дитини, а тому позивачка просила суд вселити її з дитиною до квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року позов задоволено. Вселено ОСОБА_5 1984 року народження та малолітню ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу цієї квартири від 09 березня 2005 року. Місце проживання позивача ОСОБА_6 та її доньки ОСОБА_4 зареєстроване в квартирі АДРЕСА_1 з 01 березня 2012 року. Також, в даній квартирі зареєстрований ОСОБА_3, бувший чоловік позивача. Дане підтверджується довідкою ф.№3, наданою ЖЕК №6. Позивач та відповідач ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 липня 2002 року по 24 грудня 2013 року. Дане підтверджується копією свідоцтва про одруження та копією рішення суду про розірвання шлюбу. Позивач ОСОБА_6 зверталася до МВМ Білоцерківського ГУМВС України в Київській області з заявою про не допуск її до квартири, де вона проживає. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 13 червня 2014 року було відмовлено ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_6 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1. Дане рішення ухвалою Апеляційного суду Київської області було залишено без змін.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд обгрунтовано виходив з положень ст.ст. 64, 78, 150 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 396, 405 ЦК України та прийшов до правильного висновку проте що, позивач з дитиною мають право користуватися спірною квартирою.

За змістом ст.317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до положень ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину» будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Згідно ст.78 ЖК України Тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов'язки за договором найму жилого приміщення.

Згідно ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За правилами ст.. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім»ї права користування займаним приміщенням.

Згідно ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Встановленим є те, що позивач разом з дитиною мають право користування спірною квартирою. Дане право не визнається відповідачами, але за рішенням суду, право позивача та її доньки на проживання в даній квартирі підтверджено та підлягає захисту, шляхом вселення позивача з дитиною до спірної квартири.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Докази та обставини, на які посилається апелянт у апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: