АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/816/2015 Головуючий в І інстанції: Дорошинська В.Е.
Категорія: 57 Доповідач: Майданік В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року березня місяця 03 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого: Майданіка В.В.

суддів: Орловської Н.В.,

Кутурланової О.В.

при секретарі: Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 02 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування витрат на утримання майна, що є у спільній частковій власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

10 вересня 2013 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому після уточнень від 02.02.2015 року просила стягнути в рахунок відшкодування витрат на утримання автомобіля з ОСОБА_3 7148грн.66коп. та з ОСОБА_4 3449грн.33коп. Також просила стягнути з відповідачів судові витрати.

Розрахунок витрат позивачка уточняла тричі. Так, в позовній заяві зазначила, що за оренду гаражу за період з вересня 2008 року і по 2011 рік включно нею сплачено 11050грн. Із них 2762,50грн. - витрати, понесені нею відповідно до 1/4 частки у власності автомобіля. Таким чином, кошти в сумі 8287,50грн. вважає витратами, які їй повинні виплатити відповідачі. Крім того, за період з 2008 по 2012 рік включно вона здійснювала витрати на спільний автомобіль в сумі 1471,02грн., а саме тосол, пальне, технічне обслуговування, тощо. Отже, вся сума позову складала 9758,52грн.

В наступних уточненнях вказала, що продовжує нести витрати в сумі 1786,00грн., з яких 446,50грн. витрати понесені нею відповідно до її частки, а на решту коштів, тобто на 1339,50грн. (1786,00грн. - 446,50грн.= 1339,50грн.) позовні вимоги збільшено, загальна сума позову склала 11098,02грн. (9758,52грн.+ 1339,50грн.= 11098,02грн.)

У зв'язку з виплатою відповідачами 500грн. зменшила позовні вимоги з 11098,02грн до 10598,02грн.

Після цього в останнє уточнила позов, в якому надала розрахунок, виходячи із того, що оскільки ОСОБА_3 належить 1/2 частина автомобіля, а ОСОБА_4 - 1/4 частина, то з суми їх солідарного боргу, який між ними поділяється у пропорції: ОСОБА_4 - 1/3, ОСОБА_3 - 2/3, останні повинні сплатити їй відповідну суму витрат згідно їх часток. А саме 11098грн. із відрахуванням від них по 250грн. виплачених коштів, тобто 11098грн./3 = 3699,33грн. - 250грн. = 3449,33грн. - витрати, що має відшкодувати ОСОБА_5 Витрати, що має відшкодувати ОСОБА_3, склали 3699,33грн.х2 - 250грн.= 7148,66грн.

Позов обґрунтований тим, що згідно свідоцтву про право на спадщину за законом від 05.07.2008 року вона та відповідачі у справі успадкували автомобіль марки ВАЗ-21063, 1989 р.в., зокрема, 1/4 частину успадкувала вона, 1/4 частину - ОСОБА_4 і 1/2 частину ОСОБА_3 Несення витрат сторонами за взаємною згодою було покладено на неї, з обов'язком відповідачів відшкодувати понесені витрати на зберігання майна відповідно до часток у праві власності. Витрати на утримання, зберігання вказаного автомобіля несе лише вона, зокрема орендує гараж, що підтверджується відповідними договорами оренди та розписками про отримання від неї орендної плати. Відповідачі в силу ст.ст.322, 360 ЦК України не несуть витрат на утримання вказаного автомобіля. Крім того, вважає, що її право на відшкодування витрат, пов'язаних із утриманням, доглядом чи інших дій для підтримання спадкового майна в належному стані випливає з положень ст.1285 ЦК України. Також зазначала, що відповідачі добровільно виплатили їй 500грн. на утримання вказаного автомобіля.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 19.06.2013 року позов було задоволено частково. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача 10130,25грн. в рахунок відшкодування витрат на утримання рухомого майна.

Ухвалою того ж суду від 26.11.2014 року вказане заочне рішення було скасовано, а справа призначена до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 02 лютого 2015 року в задоволені позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначила, що суд не врахував сплату їй відповідачами 500грн. та неподання ними заяви про застосування позовної давності, що свідчить про фактичне визнання ними позову. Також вказала, що суд не звернув уваги на пояснення представника відповідачів, який визнав, що відповідачі зобов'язані утримувати майно, оскільки власність зобов'язує. Однак небажання сплачувати витрати на утримання спільної власності він пояснив відсутністю можливості. Також вказала, що поза увагою суду залишились положення ст.1285 ЦК України, за якими є право спадкоємця на відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням спадкового майна в належному стані.

У своєму запереченні представник відповідачів просить рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.07.2008 року спадкоємицею 1/4 частини спадкового майна ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є її онука ОСОБА_2 Спадкове майно складається, зокрема, з автомобіля ВАЗ-21063 1989р.в., р/н НОМЕР_1. Ще два свідоцтва про право на спадщину на вказане майно було видано: на 1/2 частину спадкового майна дочці ОСОБА_3, а на 1/4 онуці ОСОБА_4 (а.с.5).

Крім того, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.07.2008 року спадкоємицею 1/4 частини спадкового майна ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є її онука ОСОБА_2 Спадкове майно складається з садового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в Херсонській області, Білозерський район, АДРЕСА_1. При будинку є, зокрема літ."Б" гараж-майстерня, площею 25кв.м. Ще два свідоцтва про право на спадщину на вказане майно було видано: на 1/2 частину спадкового майна дочці ОСОБА_3, а на 1/4 онуці ОСОБА_4 (а.с.101, 102).

Тобто, за станом на 05.07.2008р сторонами у цій справі отримані свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений автомобіль та садовий будинок, при якому є гараж.

Починаючи з 05.09.2008 року позивачка неодноразово укладала з різними орендодавцями договори оренди нежитлового приміщення (гаражу) для зберігання автотранспорту. Зокрема, договори оренди від 05.09.2008 року, 30.12.2008 року, 01.06.2009 року, 30.09.209року, 01.01.2010 року, 29.04.2010 року, 01.09.2010 року, 01.01.2011 року, 30.04.2011 року, 31.08.2011 року та 30.12.2012 року. Орендна плата передавалась нею орендодавцям за відповідними розписками на загальну суму 12550грн. (а.с.7-26, 52-53).

Оплата за послуги технічного обстеження та придбання тосолу, пального на суму 1471,02грн. підтверджується відповідними квитанціями та чеками (а.с.27,28, 31). Витрати на інші запчастини в сумі 276грн. підтверджені відповідними товарними чеками (а.с.54).

В судовому провадженні знаходилась інша цивільна справа за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної ради у м.Херсоні про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання договору дарування недійсним, а також за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про відшкодування витрат на утримання майна.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона від 25.04.2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про відшкодування витрат на утримання майна в частині стягнення витрат на утримання автомобіля та спонукання зареєструвати автомобіль залишено без розгляду. Також в даній справі були ухвалені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій (а.с.125-127).

Тобто, в даній цивільній справі вимоги про відшкодування витрат на утримання автомобіля не розглядалися.

В силу ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до ст.1285 вказаного Кодексу особа, яка управляє спадщиною, має право на плату за виконання своїх повноважень.

Заперечуючи проти позову, представник відповідачів зазначив, що позивач без домовленості та згоди відповідачів експлуатувала зазначений вище автомобіль, здійснювала його утримання та ремонт, володіла та користувалась ним для особистих потреб, амортизація автомобіля зумовлюється внаслідок його використання особисто позивачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову в задоволені позову, оскільки позивач не надала доказів погодження з відповідачами кожного договору оренди гаража для зберігання автомобіля, належного їм на праві спільної часткової власності. При цьому, колегія суддів враховує, що сторони, отримавши у спадщину автомобіль ВАЗ-21063, також отримали у спадщину у таких же частинах і садовий будинок, при якому є гараж. Позивачкою ж не доведено необхідність зберігання автомобіля в іншому місці, ніж в належному їм гаражі та згоду на це відповідачів.

Крім того, суд дійшов правильного висновку, що витрати по ремонту, технічного обслуговування та витрати на паливо слід віднести до витрат, пов'язаних з експлуатацією позивачем вказаного автомобіля, тому, колегія суддів вважає, що суд зробив правильний висновок про відмову в задоволенні вимог, пов'язаних із витратами з ремонту, технічного обслуговування та витратами на паливо. При цьому розрахунок зазначених сум здійснено позивачем без урахування своєї частки у автомобілі.

Доводи апеляційної скарги не підтверджені належними доказами і висновків суду не спростовують. Посилання заявника на неподання відповідачами заяви про застосування позовної давності та на те, що сплата відповідачами 500грн. свідчить про визнання позову до уваги не приймаються, оскільки це не є підставою для задоволення позову чи визнання будь-яких домовленостей, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Також є необґрунтованими посилання позивачки на положення ст.1285 ЦК України, оскільки нею не доведено необхідність вчинення дій з метою підтримання автомобіля в належному стані. Отже, є підстави вважати, що права позивачки не порушені.

При апеляційному розгляді справи представник позивачки зазначав, що зберігання вказаного автомобіля у спільному гаражі не було можливості, оскільки в ньому позивачка зберігала свій особистий автомобіль, а також тому, що без відповідної державної реєстрації є незаконним переміщення вказаного автомобіля з м.Херсона, де він знаходиться, до с.Садове Білозерського району, де знаходиться їх спільний гараж (близько 20км). Колегія суддів не може прийняти до уваги таке обґрунтування позову в цій частині, оскільки воно зроблено на підставі припущення і не свідчить про в становлення дійсного факту. При цьому враховує, що даний автомобіль є об'єктом права спільної часткової власності, щодо нього видано свідоцтво про право на спадщину за законом, він має реєстраційний номер.

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України це є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 02 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий:

судді: