Справа № 545/2455/15-ц
Провадження № 2/545/1374/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Потетій А.Г.,

при секретарі ЛевчукМ.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача фінансових послуг,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача фінансових послуг, посилаючись на те, що є користувачем картки/рахунку № 4149 4378 1095 2166 (дійсна до 07.16.) виданої ПАТ КБ «Приватбанк».

21 квітня 2015 року з картки/рахунку позивачки № 4149 4378 1095 2166 було здійснено дві несанкціоновані транзакції на суму 5257,2 та 4311, 84 грн. через мережу Іnternet, про що дізналася з SMS-повідомлення Банку.

Позивачка, одразу ж, звернулася на гарячу лінію ПАТ КБ «Приватбанк» із відповідною заявою у звязку із двома несанкціонованими транзакціями (5257,2 та 4311, 84 грн.) по рахунку моєї картки № 4149 4378 1095 2166. Оператор повідомив, що операцію із карткою вчинили «шахраї», і звернення буде розглядатися службою безпеки банку. Про наслідки чого повинні повідомити протягом двох місяців.

Однак, до цього часу, від банку на мою адресу не надійшло змістовної відповіді про стан розгляду мого звернення, несанкціоновані транзакції не скасовані, грошові кошти на картці/рахунку не відновлені.

23 квітня 2015 року слідчим СВ Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області зареєстрована заява ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення про те, що 21 квітня 2015 року невідома особа з корисливих мотивів з метою заволодіння чужим майном заволоділа грошовими коштами в сумі 9 569,04 грн., шляхом зняття через мережу Іnternet з картки/рахунку № 4149 4378 1095 2166 відповідної суми, чим завдано матеріальної шкоди.

У звязку із бездіяльністю Банку щодо відміни несанкціонованих транзакцій, позивачка повторно, звернулася до відповідача вже із письмовою заявою від 19 травня 2015 р. в якій вдруге, звернула увагу банку на те, що 21 квітня 2015 р. з моєї кредитної картки № 4149 4378 1095 2166 шахрайським способом через мережу Інтернет було здійснено переказ грошових коштів у сумі 9 569, 04 грн. (5257,2 грн. та 4311, 84 грн.), про що дізналася з SMS-повідомлення Банку та одразу зателефонувала на гарячу лінію з проханням заблокувати картку й анулювати чи заблокувати платежі, яких позивачка не здійснювала. Кредитна картка була заблокована, але платіж не анульовано. При цьому, заяву на розблокування карткового рахунку для його використання в мережі Іnternet позивачка не подавала, своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Листом від 05.07.015 № 20.1.0.0.0/7-20150625/2882 Банк повідомив ОСОБА_1 про проведення претензійної роботи по правилам міжнародних платіжних систем за результатами якої буде надана обґрунтована відповідь. При цьому, несанкціоновані транзакції скасовані не були.

12 серпня 2015 року позивачу від банку надійшло SMS-повідомлення такого змісту: «Ви подали заявку на повернення 5257,2 грн. На жаль у рамках платіжних систем сума не може бути повернута».

Також, 13 серпня 2015 року від банку надійшло, ще одне, SMS-повідомлення наступного змісту: «Ви подали заявку на повернення 4311,84 грн. На жаль у рамках платіжних систем сума не може бути повернута».

Таким чином, банк, без наведення обґрунтованих, передбачених законом чи договором, підстав, відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування помилкових несанкціонованих транзакції на суму 9 569, 04 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що 21 квітня 2015 року з картки/рахунку № 4149 4378 1095 2166 оформленої на ОСОБА_1, було здійснено списання коштів у сумі 9569,04 грн.

Цього ж дня, позивачем здійснено телефонний дзвінок за телефонним номером ПАТ КБ «Приватбанк» 056733540 щодо заблокування картки та скасування транзакцій.

Позивач вказує, що не подавала заяв на розблокування карткового рахунку для його використання в мережі Інтернет, а також в системі Приват-24, на підтвердження своїх вимог надає документи щодо звернення до Банку та правоохоронних органів.

При цьому, позивач просить суд взяти до уваги те, що в Листі від 05.07.015 № 20.1.0.0.0/7-20150625/2882 ПАТ КБ «ПриватБанк» фактично погодився з тим, що використання оформленої на ім'я позивача платіжної картки в мережі Інтернет було здійснено третіми особами.

Таким чином, позивач вважає, що наявні достатні підстави прийти до висновку, щодо задоволення позовних вимог про визнання неправомірними дій ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині невиконання умов Договору про надання банківських послуг при користуванні платіжною картою кредитка «Універсальна», виданої на ім'я позивача; нечинними транзакції щодо переказу 21 квітня 2015 року з картки/рахунку № 4149 4378 1095 2166 коштів у сумі 9 569,04 грн. та зобов'язання ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути позивачу кошти у сумі 9 569,04 грн. шляхом відновлення їх на картковому рахунку.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав в повному обсязі, прохав задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти позову, надав на запит суду роздруківку руху коштів по картці , інформацію про отримання та надсилання позивачем СМС повідомлень 21.04.2015 року, анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 03.08.2015 року, вказував на те, що даний телефон належить позивачці, а отже вона якщо не сама то в порушення вимог договору повідомила свої особисті дані іншим особам, які зробили запит на перерахунок коштів загальною сумою 9 569,04 грн. через послугу «PORTMONE». На запитання представника позивача не зміг пояснити, яким сааме чином позивач підтверджував свій номер телефону, та проходив реєстрацію в мережі Internet, для доступу до послуги «Приват24» оскільки позивачка не має доступу через телефон до інтернету.

Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що позивачка є користувачем картки/рахунку № 4149 4378 1095 2166 (дійсна до 07.16.) виданої ПАТ КБ «Приватбанк».

21 квітня 2015 року з картки/рахунку позивачки № 4149 4378 1095 2166 було здійснено дві несанкціоновані транзакції на суму 5257грн.20коп. та 4311грн. 84 коп.. через мережу Іnternet, про що дізналася з SMS-повідомлення Банку.

Позивачка, одразу ж, звернулася на гарячу лінію ПАТ КБ «Приватбанк» із відповідною заявою у звязку із двома несанкціонованими транзакціями (5257,2 та 4311, 84 грн.) по рахунку моєї картки № 4149 4378 1095 2166. Оператор повідомив, що операцію із карткою вчинили «шахраї», і звернення буде розглядатися службою безпеки банку. Про наслідки чого повинні повідомити протягом двох місяців.

Однак, до цього часу, від банку на адресу позивачки не надійшло змістовної відповіді про стан розгляду мого звернення, несанкціоновані транзакції не скасовані, грошові кошти на картці/рахунку не відновлені.

23 квітня 2015 року слідчим СВ Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області зареєстрована заява ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення про те, що 21 квітня 2015 року невідома особа з корисливих мотивів з метою заволодіння чужим майном заволоділа грошовими коштами в сумі 9 569,04 грн., шляхом зняття через мережу Іnternet з картки/рахунку № 4149 4378 1095 2166 відповідної суми, чим завдано матеріальної шкоди.

У звязку із бездіяльністю Банку щодо відміни несанкціонованих транзакцій, позивачка повторно, звернулася до відповідача вже із письмовою заявою від 19 травня 2015 р. в якій вдруге, звернула увагу банку на те, що 21 квітня 2015 р. з моєї кредитної картки № 4149 4378 1095 2166 шахрайським способом через мережу Інтернет було здійснено переказ грошових коштів у сумі 9 569грн. 04 коп.. (5257,2 грн. та 4311, 84 грн.), про що дізналася з SMS-повідомлення Банку та одразу зателефонувала на гарячу лінію з проханням заблокувати картку й анулювати чи заблокувати платежі, яких позивачка не здійснювала. Кредитна картка була заблокована, але платіж не анульовано. При цьому, заяву на розблокування карткового рахунку для його використання в мережі Іnternet позивачка не подавала, своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Листом від 05.07.015 № 20.1.0.0.0/7-20150625/2882 Банк повідомив ОСОБА_1 про проведення претензійної роботи по правилам міжнародних платіжних систем за результатами якої буде надана обґрунтована відповідь. При цьому, несанкціоновані транзакції скасовані не були.

12 серпня 2015 року позивачу від банку надійшло SMS-повідомлення такого змісту: «Ви подали заявку на повернення 5257,2 грн. На жаль у рамках платіжних систем сума не може бути повернута».

Також, 13 серпня 2015 року від банку надійшло, ще одне, SMS-повідомлення наступного змісту: «Ви подали заявку на повернення 4311,84 грн. На жаль у рамках платіжних систем сума не може бути повернута».

Таким чином, банк, без наведення обґрунтованих, передбачених законом чи договором, підстав, відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування несанкціонованих транзакції на суму 9 569грн. 04 коп.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності врегульовані Законом України «Про захист прав споживачів», який встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються такі послуги: банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Ст.ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість обслуговування…, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

У Листі банку від 05.07.015 № 20.1.0.0.0/7-20150625/2882, відповідач повідомив про здійснення претензійної роботи, але грошові кошти у порушення в казаного пункту Умов та правил на картку/рахунок позивача повернуті не були.

Згідно ст. 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб'єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи.

Відповідно до ст. 37-1 вищевказаного Закону, для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев'яносто календарних днів.

Згідно п. 8 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ № 705 від 05.12.2014 р. визначено, що емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до п. 9 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ № 705 від 05.12.2014 р. користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

П. 10 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ № 705 від 05.12.2014 р встановлено, що банк зобов'язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України "Про звернення громадян".

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

За правилом ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.ст. 15,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: зокрема визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховним Судом України в постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15 була сформована наступна правова позиція: «Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину ОСОБА_1 як підставу цивільно-правової відповідальності».

Таким чином, суд вважає, що наявні достатні підстави прийти до висновку, щодо задоволення позовних вимог про визнання неправомірними дій ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині невиконання умов Договору про надання банківських послуг при користуванні платіжною картою кредитка «Універсальна», виданої на ім'я позивача; нечинними транзакції щодо переказу коштів 21 квітня 2015 року з картки/рахунку та зобов'язання відповідача відновити кошти на картковому рахунку.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись п.п. 8, 9, 10 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління Національного банку України № 705 від 05.12.2014 р., ч. 3 ст. 203, ст.ст. 215, 1051 ЦК України, ст.ст. 7, 8, 10, 11, 60,88 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити

Визнати дії Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в частині невиконання банківських послуг при користуванні платіжною карткою кредиткою «Універсальна» № 4149 4378 1095 2166, виданої на ім'я ОСОБА_1 - неправомірними.

Визнати транзакції щодо переказу 21 квітня 2015 року коштів у сумі 5257,2 та 4311, 84 грн. з кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк» № 4149 4378 1095 2166, виданої на імя ОСОБА_1 - нечинними.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) кошти в сумі 9569,04 грн., а також нараховані на суму боргу відсотки, штраф і пеню, шляхом відновлення їх на картковому рахунку.

Стягнути з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь Держави 243,60 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Полтавський райсуд в десятиденний строк з дня його проголошення, а у разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення віддруковане суддею власноручно та є оригіналом.

Суддя: А.Г. Потетій