Справа №485/1809/15-ц 07.12.2015 07.12.2015 07.12.2015
Провадження №22-ц/784/2854/15
Справа № 485/1809/15-ц
Провадження №22-ц/784/2854/15 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія:5 Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

07 грудня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Тищенком Л.С.,

без участі осіб, які беруть участь у справі, належно повідомлених про час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2015 року, ухваленого за позовом ОСОБА_3 до Снігурівської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

встановила:

25 вересня 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до Снігурівської міської ради про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Позивач зазначав, що з 2002 року він, без реєстрації, з дозволу адміністрації ВАТ «Снігурівське», проживав у вищезазначеній квартирі, що належала цьому товариству.

Власника будинку, після ліквідації вказаного товариства, не виявилося.

Проживаючи у вказаній квартирі, позивач сплачував комунальні платежі.

Посилаючись на неможливість набути право власності на квартиру в порядку приватизації та те, що він користується і володіє вказаною квартирою більш ніж 10 років, позивач просив позов задовольнити

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на підставі наступного.

Із інвентарної справи № 3837 на домоволодіння по вул. Крупської 5 у м. Снігурівка, яка досліджена судом апеляційної інстанції, вбачається, що на підставі рішення виконкому міської (селищної) Ради народних депутатів № 358 від 06 грудня 1988 року власником цілого домоволодіння був радгосп «Птахофабрика», реєстраційне посвідчення від 13 грудня 1988 року (а.с.54-55).

-2-

Вказаний будинок складається з одного поверху та чотирьох квартир, три з яких були приватизовані їх мешканцями у 1994-1996 роках.

З матеріалів справи вбачається, що станом на час розгляду справи, в реєстрі прав власності на нерухоме майно дані про власника квартири № 3 за адресою: м. Снігурівка, вул. Крупської 5, відсутні (а.с.53).

На балансі Снігурівської міської ради вказаний житловий будинок не перебуває.

Позивач ОСОБА_3 з 07 лютого 2006 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю, позивач посилався на те, що він добросовісно, відкрито та безперервно володів вищезазначеною квартирою, яка належала ВАТ «Снігурівське», утримував її, мешкав в ній.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Для набуття права власності за набувальною давністю необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодіння майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, тобто обставини, у звязку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Отже, добросовісним заволодінням може вважатись таке, коли володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що позивачу достовірно був відмий останній власник будинку.

Крім того, на підтвердження факту відкритості, давності володіння та його безперервності, позивач надав рішення господарського суду Миколаївської області від 28 квітня 2009 року, яким затверджено звіт ліквідатора, ліквідаційний баланс та ліквідовано ВАТ «Снігурівське», витяг з запису державної реєстрації про припинення юридичної особи ВАТ «Снігурівське» 12 травня 2009 року, технічний паспорт на квартиру, складений 22 вересня 2015 року на його імя та квитанцію до прибуткового касового ордера від 02 грудня 2004 року, видану ВАТ «Снігурівське» про прийняття від позивача грошових коштів за квартплату за 16 місяців в сумі 40 грн. 64 коп.

Проте, аналізуючи вищенаведені докази, на думку колегії суддів, володіння позивача спірною квартирою не можна визнати відкритим та безперервним. З наданих доказів не вбачається, що ОСОБА_3 звертався до відповідних органів та служб для переоформлення рахунків чи квартири на своє імя, до 2015 року не повідомляв нікого, що проживає у зазначеній квартирі, а з 2005 року зареєстрований за іншою адресою та має інше житло.

Інших доказів матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем підстав, передбачених ст. 344 ЦК України, а тому правильно відмовив у визнанні права власності на спірну квартиру за набувальною давністю.

З огляду на вищевикладене доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду та наявність підстав для визнання права власності на спірний обєкт нерухомості за набувальною давністю не заслуговують на увагу, оскільки висновків суду не спростовують.

-3-

Помилкове зазначення у рішенні про предявлення даного позову до неналежного відповідача не є підставою для його скасування, оскільки це не вплинуло на правильність висновків суду щодо необґрунтованості позовних вимог.

Саме по собі визнання відповідачем позову не може бути належною підставою для визнання права власності за правилами ст. 344 ЦК України.

За таких обставин, постановлене у справі рішення про відмову у задоволенні позову є законним, обґрунтованим та скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

ОСОБА_4