Справа № 373/2902/14 Головуючий у І інстанції Колодко Л. В.
Провадження № 22-ц/780/1102/15 Доповідач у 2 інстанції Олійник
Категорія 18 19.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

19 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Сліпченка О.І., Іванової І.В.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу, посилаючись на те, що відповідачка ОСОБА_1 взяла у нього в борг кошти в розмірі 7500 доларів США, що станом на 24 жовтня 2014 року становило 97 125 гривень, про що склала розписку, в якій не зазначила кінцевої дати повернення боргу.

26 вересня 2014 року позивач пред'явив відповідачці письмову вимогу про повернення боргу, але на час звернення до суду відповідачка не повернула борг.

Просив позов задовольнити та стягнути з відповідачки на свою користь борг в розмірі 97125 грн. та судові витрати в сумі 971 грн. 25 коп.; витрати по комісії за надання довідки про курс валюти 50 грн., а всього - 98 050 грн. 95 коп.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 97125 грн. боргу і 1021 грн. 25 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 березня 2010 року ОСОБА_1 надала розписку про отримання нею від ОСОБА_2 коштів у розмірі 7500 доларів США.

На вимогу позивача повернути зазначену суму коштів відповідачка не реагує і не виконує таку вимогу позивача.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей чи кількості речей.

У вищевказаній розписці зазначено сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається та особистий підпис позичальника.

Строк повернення позики не встановлено.

Вищенаведені обставини в судовому засіданні визнав представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3

Судом першої інтонації вірно встановлено, що між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, а розписка свідчить про укладення такого договору відповідно до вимог ст.1046 ЦК України.

За ч.1 ст.1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позивач 26 вересня 2014 року пред'явив відповідачці письмову вимогу про повернення йому боргу в розмірі 7500 доларів США в строк до 15 жовтня 2014 року і таким чином позивачем дотримано вимоги ч.1 ст.1049 ЦК України.

Відповідачка в строк, передбачений ст.1049 ЦК України, не повернула позивачу позику.

За ст.ст.524, 533 ЦК України зобов'язання, в тому числі грошове, має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні. Проте, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

За ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до курс НБУ долара США до гривні станом на 03 жовтня 2014 року, що складав 1 долар США до 1 гривні - 12,950006 гривень, про що свідчить довідка з відділення ПАТ „Креді Агріколь Банк" в місті Переяслав-Хмельницькому від 09 жовтня 2014 року за №13738.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив, що враховуючи курс долара США по відношенню до гривні сума боргу становить 97125 грн. (7500 х 12,95).

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що посилання представника відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3, на те, що відповідачка брала у позивача кошти в розмірі 7500 доларів для надання послуг щодо працевлаштування останнього є надуманими, безпідставними і необґрунтованими, оскільки позивач на той час працював в органах міліції, мав звання майора, а відповідачка ніколи не займала посад по працевлаштуванню громадян у відповідних установах і працевлаштуванням громадян не займалась, що визнав представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3

Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідачка, посилаючись на вищезазначені обставини мала би оспорити договір позики з цих підстав, однак вона такого позову не заявляла, а вищеназвані твердження суперечать поясненням представника ОСОБА_3 про те, що відповідачка отримувала від позивача 7500 доларів США, про що написала власноручно розписку, де особисто підписалась.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України №6-63 цс 13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмету позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що зобов'язання до цього часу не виконане і відповідачка жодним допустимим і належним доказом не підтвердила виконання грошового зобов'язання, і що правовідносини фактично виникли не з договору позики, а мало місце інше зобов'язання.

Зважаючи на вищевстановлені обставини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу в повному обсязі.

Крім того, відповідачка, ухиляючись від повернення боргового зобов'язання за розпискою, посилалася на те, що вона як фізична особа, яка зайнята в сільському господарстві, надала інформаційні послуги працівнику міліції ОСОБА_2 з метою його працевлаштування, в рахунок чого і було отримано кошти в розмірі 7500 доларів США, однак дана обставина не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Сліпченко О.І.

Іванова І.В.