Справа № 149/1751/15-ц Провадження № 22-ц/772/3105/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Чуприна В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі :

Головуючого Чуприни В.О.

Суддів : Оніщука В.В., Медвецького С.К.

Секретар Франчук О.П.

За участю : позивача ОСОБА_2 і його представника адвоката ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 і його представника адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 серпня 2015 року, встановила :

У червні 2015 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 10.08.2012 р. передав ОСОБА_6 готівкою 5000,00 євро в якості завдатку під обіцянку останнього продати трактор John Deere 8410, про свідчить розписка від цієї ж дати. У звязку з тим, що договір з відповідачем так і не був укладений з причини продажу трактора третій особі ТОВ «Веселинівська автоколона №3», а у теперішній час відповідач ухиляється від добровільного повернення завдатку, з урахуванням уточнених представником позовних вимог, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_6 118 140,03 грн. безпідставно набутих коштів, хоча, виходячи з офіційного курсу НБУ еквівалент 5 000,00 євро на день звернення з позовом до суду 22.06.2015 р. складає 122 229,35 грн., а також просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1 181,41 грн.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13.08.2015 р. позовні вимогти задоволені: стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 118 140,03 грн. та судові витрати у розмірі 1 181,41 грн.

Не погодившись, в апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_6 ставить питання щодо скасування рішення та винесення нового про залишення позовної заяви без розгляду, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, неврахування обставин, які мають суттєве значення для справи, в тому числі й тої обставини, що сторонами у правовідносинах з приводу купівлі-продажу трактора являються субєкти підприємницької діяльності, а не фізичні особи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом установлено, що 10.08.2012 р. ОСОБА_2 було передано ОСОБА_6 під розписку готівкою 5 000,00 євро у якості попередньої оплати купівлі у останнього трактора John Deere 8410.

Договір купівлі-продажу трактора між позивачем і відповідачем у наступному не був укладений, що сторонами не заперечується.

На а.с.26 міститься копія договору-купівлі продажу, укладеного 03.08.2012 р. між ФОП ОСОБА_6 та ПП «Сьомаківське» в особі директора ОСОБА_2, стосовно передачі та прийняття у власність трактора John Deere 8410, 2002 року випуску, реєстраційний № 14946АВ, за ціною 75 000,00 євро. Перехід права власності відбувається в момент оплати за товар, що оформляється видатковою накладною (актом прийому-здачі), попередня оплата в розмірі 50% від ціни договору має бути перерахована продавцю протягом 01 вересня 2012 р., остаточний термін оплати до 20.12.2012 р.

Також на а.с.29-45 містяться копії: рішення Господарського суду Вінницької області від 31.01.2014 р. у справі № 902/1643/13 про задоволення первісного позову ПП «Сьомаківське» до ФОП ОСОБА_6 про повернення попередньої оплати за товар (трактор John Deere 8410, 2002 року випуску, реєстраційний № 14946АВ) у розмірі 300 000,00 грн. та відмови у задоволенні зустрічного позову ФОП ОСОБА_6 до ПП «Сьомаківське» про стягнення 152 937,00 грн. збитків; постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 15.04.2014 р. щодо залишення без змін рішення Господарського суду Вінницької області від 31.01.2014 р.; постанови Вищого господарського суду України від 25.06.2014 р. про залишення касаційної скарги ФОП ОСОБА_6 без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 31.01.2014 р. та без змін постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 15.04.2014 р.

Зазначеними судовими рішеннями у спорі господарської юрисдикції встановлено, що платіжним дорученням від 22.08.2012 р. № 554 на виконання умов договору ПП «Сьомаківське» перерахувало ФОП ОСОБА_6 300 000,00 грн. попередньої оплати, трактор знятий з обліку 22.02.2013 р. з метою реалізації в межах України, 21.02.2013 р. ФОП ОСОБА_6 уклав з ТОВ «Веселинівська автоколона № 3» договір купівлі-продажу, за яким продав зазначеній особі трактор John Deere 8410, 2002 року випуску, реєстраційний № 14946АВ, заводський № RW 8410P002282, двигун № НОМЕР_1, обєм двигуна 8100 см.3, маса 9825 кг.

Задовольняючи позов у даній конкретній справі, суд першої інстанції керувався нормою ст. 1212 ЦК України та виходив із того, що відповідач зобовязаний повернути позивачу одержані кошти, які набув та зберігає у себе без достатньої правової підстави.

Висновок суду щодо матеріального результату вирішення спору, тобто про стягнення з відповідача на користь позивача коштів у національній валюті України, розмір яких позивач обрав у межах правил диспозитивності, є правильним.

Однак при вирішенні справи суд неправильно кваліфікував взаємовідносини сторін і застосував не ту норму, яка регулює спірні правовідносини.

Так, ст. 1212 ЦК України визначає загальні умови існування цивільно-правових зобовязань, що виникають у звязку із так званим безпідставним збагаченням, тобто набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави.

Зобовязання із безпідставного збагачення є загальною підставою для відновлення майнового стану осіб (відновлення справедливості) в разі відсутності інших підстав для цього, якщо захист прав особи не може бути здійснений на підставі договору, делікту, закону тощо.

З матеріалів справи, зокрема змісту згаданої розписки від 10.08.2012 р., названої «Договором розпискою», убачається, що ОСОБА_6 продає трактор ОСОБА_2 за 75 000,00 євро та бере 5 000,00 євро завдатку (а.с.3).

Даючи оцінку розписці, суд залишив поза належною увагою ту обставину, що між позивачем і відповідачем будо укладено договір про передачу завдатку, за умовами якого позивач передав відповідачу 5 000,00 євро на виконання домовленості про купівлю-продаж трактора.

Згідно із ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише у випадку наявності зобовязання, яке б мало випливати із договору, укладеного сторонами.

Оскільки договір купівлі-продажу в установленому законом порядку між сторонами укладено не було, то передана ОСОБА_2 ОСОБА_6 сума в розмірі 5 000,00 євро є авансом та підлягає поверненню особі, яка його сплатила, незалежно від того, з чиєї вини відбулося невиконання зобовязання.

Уточнивши підстави позову, апеляційний суд застосовує вказану норму закону, незалежно від згоди на це позивача, оскільки згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 10, 31 ЦПК України суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

(Судові прецеденти, Ухвала, Верховний Суд, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду, від 19.10.2011, № 6-30410св09, Верховний Суд України, Судова палата у цивільних справах).

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного розрахунку суми стягнення коштів, який проведено з офіційного курсу євро на день звернення позивача, а слід було зробити на день виникнення правовідносин між сторонами, а саме на 10.08.2012 р., залишаються апеляційним судом поза увагою, так як у даному випадку суд першої інстанції вирішив зачеплене питання не на власний розсуд, а в межах заявлених позивачем вимог (ст. 11 ЦПК України), аналогічно й стосовно розміру стягнення, який саме позивачем був обмежений датою подачі заяви, а не розміром у грошовій одиниці України на день ухвалення рішення.

Не є прийнятними й покликання щодо порушення правил підсудності (ст. 107 ЦПК України), оскільки місцевим судам згідно ст. 15 ЦПК України підсудні справи, в тому числі й про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, в яких хоча б однією стороною є громадянин.

Твердження про те, що спір вже розглянутий у порядку господарського судочинства є помилковим, так як у згаданій справі № 902/1643/13 зі складом учасників спору юридичних осіб, з правовідносин господарського характеру та з іншим предметом позову було прийняте рішення, яке не є тотожним до позову, який наразі розглядається.

Обставини, на яких наголошує апелянт, стосовно стягнення за рішенням Господарського суду Вінницької області від 31.01.2014 р. з ФОП ОСОБА_6 на користь ПП Сьомаківське 300 000,00 грн. попередньої оплати за товар - трактор John Deere 8410 та тої, що договір купівлі продажу трактора від 03.08.2012 р., укладений між ФОП ОСОБА_6 та ПП Сьомаківське в особі директора ОСОБА_2, до теперішнього часу не розірваний, не мають юридичного значення у вирішенні даної конкретної справи.

Таким чином, з огляду порушення судом норм матеріального права, яке виразилося у застосуванні закону, що не підлягав застосуванню, рішення суду першої інстанції з підстав ч. 2 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового, яким позов ОСОБА_2 слід задовольнити частково з мотиву зміни правового обґрунтування.

Судові витрати розподіляються апеляційним судом за правилами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково. Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 серпня 2015 року скасувати і ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 118 140,03 грн. авансу та 1 181,40 грн. судових витрат зі сплати судового збору з позовної заяви, а всього 119 321,43 грн. (сто девятнадцять тисяч триста двадцять одна гривен і сорок три копійок).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_7

Судді : /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

З оригіналом вірно: