Справа № 369/8596/14-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н.С.
Провадження № 22-ц/780/1035/15 Доповідач у 2 інстанції Антоненко
Категорія 1 03.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

3 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Гуля В.В.,

за участю секретаря - Бобка О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільної сумісної власності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що з 2009 року по 2014 рік перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, 2010 року народження. За час зареєстрованого шлюбу ними було придбане майно: автомобіль Chevrolet Cruz, державний номер знак НОМЕР_1, та квартира АДРЕСА_1. Після розірвання шлюбу дитина залишались проживати разом з нею та знаходиться на її утриманні, аліментів відповідач не сплачує.. Тому частка в квартирі має бути збільшена до 2/3 частин. Просила суд визнати за нею право власності на 2/3 частини, а за відповідачем - на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1; визнати за нею та відповідачем право власності по 1/2 частині за кожним на автомобіль Chevrolet Cruz, державний номер знак НОМЕР_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2014 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6, паспорт серії: НОМЕР_3, виданий Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 102 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Визнано за ОСОБА_1, 1973 року народження, який проживає за адресою: АДРЕСА_7, паспорт серії: НОМЕР_4, виданий Голосіївським РУ ГУ МВС в м. Києві, 26 листопада 2002 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право власності на 1/2 частину квартири загально площею 102 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8, паспорт серії: НОМЕР_3, виданий Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області, право власності на 1/2 частину на автомобіль марки Chevrolet Cruz державний номер НОМЕР_1, тип - легковий універсал, номер шасі: НОМЕР_5. Визнано за ОСОБА_1, 1973 року народження, який проживає за адресою: АДРЕСА_7, паспорт серії: НОМЕР_4, виданий Голосіївським РУ ГУ МВС в м. Києві, 26 листопада 2002 року ідентифікаційний номер НОМЕР_2 право власності на1/2 частину на автомобіль марки Chevrolet Cruz державний номер НОМЕР_1, тип - легковий універсал, номер шасі: НОМЕР_5. У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що 21 листопада 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадського стану по м. Умань Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 серпня 2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6. За час зареєстрованого шлюбу ними було придбане майно: автомобіль Chevrolet Cruz, державний номер знак НОМЕР_1, та квартира АДРЕСА_3.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив з того, що спірне майно є спільною власністю подружжя, а отже підлягає його поділу в рівних частках.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до положень ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 лютого 2011 року між ТОВ «Омокс» та ОСОБА_1 було укладено договір бронювання №24/1/2/310/Ж. 17 лютого 2011 року між ТОВ «Омокс» та ОСОБА_1 укладено договір №24/1/2/310/ж участі в будівництві. Відповідно до умов договорів об'єктом будівництва була квартира АДРЕСА_4. 14 червня 2013 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5. 22 вересня 2012 року між АТ «Українська автомобільна корпорація» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу автомобіля Chevrolet Cruz, державний номер знак НОМЕР_1, 2012 року випуску.

Відповідно до роз»ясень п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України . Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. П.23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Оскільки інвестування в будівництво квартири та придбання автомобіля здійснювалось в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, суд першої інстанції обґрунтовано визнав дане майно спільною сумісною власністю подружжя та задовольнив вимоги про визнання за позивачкою право власності на ? частину квартири та автомобіля. Оскільки на час розгляду справи в суді сторони не дійшли згоди щодо вартості автомобіля, клопотань про призначення експертизи до суду не подано, інша сторона не погодилась на компенсацію його вартості, тому суд визначив ідеальні частки сторін у праві власності на майно.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав недоведеними доводи відповідача про те, що в інвестування будівництва квартири та придбання автомобіля були вкладені його особисті кошти та кошти його батьків від продажу квартири, належної їм на праві спільної власності. На підтвердження даних доводів були подані суду договір купівлі-продажу від 08 липня 2011 року. Разом з тим, у п. 5 договору визначено, що продаж квартир вчинено за 510 720 грн.. Вцілому за спірну квартири була сплачена сума в розмірі 871 653 грн. Належних та допустимих доказів відповідачем суду подано не було. Доказів того, що кошти від продажу квартири батьків відповідача була внесені на придбання спірної квартири, по справі не надано.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов правильного висновку про необхідність часткового задоволення поданого позову.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірний автомобіль був придбаний за кредитні кошти, а на погашення кредиту кошти давали його батьки спростовуються довідкою ПАТ «Астра банк» від 17 лютого 2015 року, з якої вбачається, що кредит за автомобіль був повністю погашений 10 січня 2013 року, тобто у період перебування сторін у шлюбі, а доказів того, що кошти, які мали батьки відповідача, були використані саме на погашення вказаного кредиту по справі не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: