У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого - судді : Оніпко О.В., суддів : Собіни І.М., Хилевича С.В.,

секретар - Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 грудня 2014 року у справі за позовом Дубенської районної державної адміністрації до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Заслухавши доповідача, осіб, що з»явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів , -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 грудня 2014 р. позов Дубенської РДА - задоволено : позбавлено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 батьківських прав відносно їх дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь особи або установи на утриманні якої перебуває дитина, аліменти на утримання ОСОБА_3, в розмірі 330,00 грн. з кожного, починаючи з 23.10.2014 р. і до досягнення дитиною повноліття.

У поданій на рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає його незаконним, необґрунтованим, таким що підлягає скасуванню. Вказує на те, що відібрання у неї дитини було проведено з порушеннями вимог ч. 2 ст. 170 СК України, без з»ясування наявності у дитини інших родичів, які могли б здійснювати догляд за дитиною, отже, з 22.01.2013 р. по день звернення Дубенської РДА до суду з даним позовом її дочку незаконно утримували у КЗ "Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини» .

Зазначає, що її було позбавлено права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, оскільки повідомлення про день слухання справи направлялись на адресу, за якою вона давно не проживає. Документи, на підставі яких були досліджені житлово-побутові умови відповідачів в с. Острів Дубенського району та які підтверджують набуті дитиною захворювання, були видані два роки тому і за вказаною адресою вона не проживає понад два роки.

Вказує про відсутність її винної поведінки в ухиленні від виховання дочки, оскільки за станом її здоров'я, вона дійсно не могла належним чином доглядати за дитиною. Крім того, з боку батька дитини, який у своїх інтересах використав без її відома кошти, отримані на дитину, не було ніякої підтримки. На даний час ОСОБА_2 відбуває міру покарання у місцях позбавлення волі , а тому ніяк не міг виконувати свої батьківські обов'язки. Зазначає, що набуті дитиною захворювання, мали місце через неналежне здійснення медичними працівниками спостереження за новонародженою дитиною та невчасне їх виявлення останніми.

Крім того, висновок органу опіки та піклування Дубенської РДА про доцільність позбавлення батьківських прав її та ОСОБА_2 не може бути об'єктивним та належним доказом, оскільки ніхто не обстежував її умови проживання за адресою реєстрації : АДРЕСА_1. Просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Дубенської РДА.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду 1-ї інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді 1-ї інстанції, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Здолбунівського районного суду від 27.07.2012 р. ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав щодо неповнолітніх синів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Стягнуто аліменти на їх утримання (а.с. 13).

Також, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження від 12.01.2013 р. серія НОМЕР_1 ( а.с. 7).

Згідно з довідками Княгининської сільської ради (а.с.19,20) сім'я ОСОБА_3 проживала в с. Острів Дубенського району у будинку, належному ОСОБА_6 та свого житла не мала.

Актами обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї ОСОБА_3 у с. Острів Дубенського району від 09.01.2013 р. та від 15.01.2013 р. встановлено, що батьками не створено елементарних умов для проживання та виховання дитини, забезпечення її необхідним харчуванням та речами першої необхідності та умови її проживання жахливі (а.с. 21, 22 ).

Відповідно до довідки Княгининської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 11.01.2013 р. при огляді дитини ОСОБА_3, 2012 р. народження, виявлено гіпотрофію І-ІІ ступеня, молочницю, попрілість шиї, ягодиць, зовнішніх статевих органів. Умови проживання дитини та догляд за нею вкрай незадовільні (а.с.23.)

З характеристики, виданої сільським головою Княгининської сільської ради від 21.01.2013 р. за місцем проживання ОСОБА_1 вбачається, що остання характеризується з негативної сторони, проживає зі співмешканцем ОСОБА_2 та новонародженою дочкою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Вона, як мати, не турбується про забезпечення новонародженого немовляти речами першої необхідності, дитячим харчуванням, не створює належних умов для її проживання, не слідкує за гігієною малолітньої ОСОБА_3, санітарним станом житла, у якому проживає сім'я. На зауваження членів виконавчого комітету, фахівців з соціальної роботи, служби дітей та молоді, сільського голови не реагує (а.с.8.)

Згідно з характеристикою за місцем проживання ОСОБА_2 від 21.01.2013 р. (а.с. 16), він характеризується з негативної сторони. Від жителів сільради поступали звернення щодо його участі в крадіжках. Батьківські обов'язки по відношенню своєї дочки ОСОБА_3 виконує недобросовісно. На зауваження членів виконкому, фахівців з соціальної роботи, служби дітей та молоді, сільського голови не реагує. Дитина не забезпечена речами першої необхідності, дитячим харчуванням, не створено належних умов для її проживання.

За положеннями ч. 1 ст. 11 Закону України від 13 січня 2005 року № 2342-ІV "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" та Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. № 866, органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районні у містах Києві та Севастополі, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

За клопотанням фахівця із соціальної роботи с. Княгинин від 10.01.2013 р. та на підставі письмового висновку органу опіки та піклування виконкому Княгининської сільської ради від 11.01.2013 р., прокурором Дубенської міжрайонної прокуратури на адресу Дубенської РДА в порядку ст.ст. 8, 20 Закону України « Про прокуратуру» 14.01.2013 р. була направлена вимога про негайне відібрання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 від батьків та направлення її на обстеження до педіатричного відділення КЗ «Дубенської ЦРЛ» ( а.с. 24-26).

На підставі розпоряджень голови Дубенської райдержадміністрації від 14.01.2013 р. та від 14.02.2013 р., акту про відібрання дитини від 15.01.2013 р., дитину було відібрано від матері та влаштовано в КЗ "Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини" (а.с. 27-29). ОСОБА_1 попереджалась про можливість притягнення у встановленому законом порядку за ухилення від створення належних умов життя, навчання та виховання дитини 15.01.2013 р. та 05.03.2013 р. ( а.с. 10,11).

Згідно з ч. 2 ст. 170 СК України, у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків.

У цьому разі орган опіки та піклування зобов'язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З таким позовом до суду має право звернутися прокурор.

Проте, задоволення позову про відібрання дитини у виняткових випадках, встановлених вказаної нормою закону, це по суті лише підтвердження законності та обґрунтованості відібрання.

Якщо тяжкохвора дитина була силоміць госпіталізована, то, одужавши, вона має бути повернута батькам.

Згідно з матеріалами справи, дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, після лікування у педіатричному відділенні Дубенської ЦРЛ, з лютого 2013 р. і до цього часу перебуває у КЗ «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини» на повному державному утриманні.

Як встановлено судом та стверджується поясненнями відповідачки у судовому засіданні апеляційної інстанції, вона не вчинила жодних дій, а також відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 СК України, не намагалася та не сприяла вирішенню питання щодо повернення дитини із державного закладу у сім»ю.

З листа головного лікаря КЗ «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини» від 17.09.2014 р. за № 800, вбачається, що останнє відвідування дитини її матір»ю ОСОБА_1 згідно із записами "Книги обліку відвідувань батьками та родичами дітей будинку дитини", мало місце 20.01.2014 року (а.с.6).

Відповідно до п. 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов'язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав.

Рішення про відібрання дитини судом не приймалося, проте, вироком Дубенського міськрайонного суду від 14.06.2013 р. (а.с.12) ОСОБА_1, яка вину у скоєнні злочину визнала повністю, за злісне ухилення від виконання нею обов'язків по догляду за дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ст. 166 КК України і призначено покарання у вигляді двох років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України засуджену звільнено від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком на два роки (який закінчується 15.07.2015 року).

23.10.2014 р. Дубенська РДА звернулась до суду з позовом про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути аліменти на її утримання. У заяві зазначала, що батьки дитини свідомо ухиляючись від виконання батьківських обов'язків, створили ситуацію, коли виникла загроза для життя та здоров'я дитини, що призвело до відібрання у них малолітньої дитини та влаштування її в спеціальний будинок дитини. За період перебування дитини в спеціалізованому закладі, відповідачі не створили належні умови для проживання, розвитку та виховання дитини. Останнє відвідування дитини матір'ю відбулося 20.01.2014 р. Батько дитини, ОСОБА_2, жодного разу з дня влаштування дитини у заклад не відвідував доньку.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Пунктами 2, 6 ч. 1 ст. 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків; засуджені щодо умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до роз»яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 року "Про внесення змін до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Дубенської райдержадміністрації від 17.10.2014 р., оформленим у відповідності до вимог закону, є доцільним позбавлення батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3, як батька ОСОБА_2, так і матері ОСОБА_1 (а.с.4,5).

Доводи ОСОБА_1, яка неодноразово змінювала своє фактичне місце проживання, про неповідомлення її судом про розгляд справи, спростовуються рекомендованими повідомленнями, а також оголошенням, розміщеним у газеті «Вісті Рівненщини» № 45 від 05.12.2014 р. про виклик до суду на 11.12.2014 р. ( а.с. 42).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд 1-ї інстанції вірно послався на вимоги закону та роз»ясення п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав», згідно з якими ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав неможливе, якщо мати чи батько, незважаючи на усі їхні старання, не змогли забезпечити дитині належного виховання.

Виходячи з обставин справи, вимог закону та досліджених у їх сукупності доказів, колегія суддів приходить до висновку про те, що в даному випадку з боку відповідачів та, зокрема, ОСОБА_1, мало місце свідоме нехтування своїми батьківськими обов»язками, що стверджується наступним.

Відповідачкою не наведено та не надано суду доказів на підтвердження тих обставин, що, починаючи з часу відібрання у неї дитини, протягом перебування її у КЗ «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини» і до ухвалення судом рішення (11.12.2014 р.), вона виявляла інтерес до дочки, створила належні матеріально-побутові умови для її проживання, забезпечила її необхідним харчуванням, речами першої необхідності, одягом, намагалася вирішити питання щодо повернення дитини із державного закладу у сім»ю, згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 СК України та всіляко сприяла цьому. Крім того, з 20.01.2014 р. відповідачка жодного разу не відвідала дитину.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться лише до посилань на неодноразову зміну нею місць постійного проживання і відсутність висновку щодо обстеження її матеріально-побутових умов за місцем її реєстрації у с. Уїздці Здолбунівського району і жодним чином не спростовують висновків місцевого суду щодо наявності підстав для задоволення вказаного позову, які існували, як на момент відібрання у відповідачки дитини, так існують і на даний час, внаслідок неусунення нею причин, що перешкоджають їй, як матері, належно виховувати доньку.

Згідно з наданими відповідачкою апеляційному суду поясненнями, як на час відібрання у неї дитини, так і на даний час, вона не має будь-якого доходу, оскільки не працює, у власності або у користуванні житла не має.

Додана ОСОБА_1 до апеляційної скарги довідка виконкому Уїздецької сільської ради Здолбунівського району від 18.02.2015 р. про фактичне її проживання за адресою у АДРЕСА_1 з лютого 2012 р., спростовуються встановленими судом обставинами, що були підставою для відібрання у відповідачки 14.01.2013р. дитини і мали місце на час її фактичного проживання на території Княгининської сільської ради, а факт реєстрації останньої за вказаною адресою з 25.04.2014 р. та довідка - характеристика від 18.02.2015р. (а.с.66-67) не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування рішення місцевого суду .

Крім того, як вбачається з оглянутого колегією суддів паспорта ОСОБА_1, запис про її реєстрацію у с. Уїздці було анульовано 28.11.2014 р. і на даний час відповідачка взагалі не зареєстрована за будь-якою адресою.

Посилання ОСОБА_1 на її проживання у господарстві ОСОБА_9 у фактичних шлюбних відносинах з сином останньої, ОСОБА_10 1967 р. народження, який є інвалідом 1-ї групи та потребує постійного догляду, не свідчить про створення відповідачкою, як матір»ю, всіх, необхідних та належних умов для виховання дитини та її фізичного і духовного розвитку.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої ОСОБА_3, яка з січня 2013 р. перебуває на повному державному утриманні та вихованні, зашкодить інтересам дитини.

Оскільки рішення місцевим судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної не спростовують висновків суду щодо наявності підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, воно скасуванню не підлягає.

Разом з тим, за наявності в подальшому суттєвих змін поведінки ОСОБА_1 та зміни обставин, що є підставою для позбавлення її батьківських прав, остання має право в порядку, встановленому ст.169 СК України, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Керуючись ст.ст. 303, 397, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий

Судді: