Справа №468/1512/15-ц 02.12.2015 02.12.2015 02.12.2015
Провадження №22-ц/784/2848/15
Справа №468/1512/15-ц
Провадження №22-ц/784/2848/15 Головуючий суду першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк

на заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області

від 21 жовтня 2015 року,

ухвалене за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк або ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

31 серпня 2015 року Банк пред'явив до суду зазначений позов, який обґрунтовував наступним.

11 грудня 2007 року між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір банківського рахунку.

18 грудня того ж року сторонами було підписано додаток №7 до вищезазначеного договору, у якому було передбачено надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок до 18 грудня 2008 року.

Сторонами було визначено, що Банк надає відповідачу кредитний ліміт в сумі 2500 грн. зі сплатою процентів у такому розмірі: термін користування кредитом протягом 1-3 днів 24,5%, протягом 4-7 днів 25,5%, протягом 8-15 днів 29,5%, протягом 16-30 днів 31,5%.

Банк зазначав, що рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 22 вересня 2010 року з ОСОБА_3 на користь нього було стягнуто заборгованість за кредитом, яка утворилась станом на 30 квітня 2010 року в сумі 5 662 грн.94 коп., а саме 2512 грн.19 коп. тіла кредиту, 2183 грн.41 коп. процентів та 967 грн.34 коп. пені.

Позивач вказував, що після ухвалення вищезазначеного судового рішення відповідачка заборгованість за кредитом не сплатила та 25 липня 2014 року припинила свою підприємницьку діяльність, а тому Банк має право на нарахування їй процентів за користування кредитом та пені та стягнення їх як з фізичної особи.

Посилаючись на зазначені обставини, Банк просив стягнути з ОСОБА_3 станом на 13 липня 2015 року заборгованість за кредитним договором у вигляді заборгованості за процентами у сумі 2904 грн.49 коп. та пені у сумі 4589 грн.69 коп., а також судові витрати.

Заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2015 року в задоволенні позову Банку відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову Банку, суд першої інстанції виходив з того, що його вимоги є безпідставними.

Між тим, з таким висновком суду не можна погодитися, з огляду на таке.

Згідно з ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.ст.1048, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитор має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст.ст.549, 550 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України).

В разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Ст.ст.526, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 04 грудня 2013 року у справі №6-125цс13).

З матеріалів справи вбачається, що 11 грудня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір банківського рахунку №NK3B06 (а.с.5-8).

18 грудня того ж року сторонами було підписано додаток №7 до вищезазначеного договору, у якому було передбачено надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок до 18 грудня 2008 року (а.с.70-74).

Сторонами було визначено, що Банк надає відповідачу кредитний ліміт в сумі 2500 грн. зі сплатою процентів у такому розмірі: термін користування кредитом протягом 1-3 днів 24,5%, протягом 4-7 днів 25,5%, протягом 8-15 днів 29,5%, протягом 16-30 днів 31,5%.

Відповідачка належним чином умов кредитного договору не виконувала, внаслідок чого рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 22 вересня 2010 року, яке набрало чинності 01 листопада 2010 року, з неї на користь Банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 30 квітня 2010 року в сумі 5 662 грн. 94 коп., яка складалася з заборгованості за кредитом у сумі 2512 грн.19 коп., заборгованості за відсотками у сумі 2183 грн.41 коп. та пені у сумі 967 грн. 34 коп.

Згідно з випискою з рахунку ОСОБА_3 та письмовими поясненнями представника Банку, відповідачка зазначене рішення суду не виконала (а.с.63, 65-69).

У наслідок зазначеного відповідно до розрахунку заборгованості за вищезазначеним кредитним договором ОСОБА_3 з 01 травня 2010 року по 13 липня 2015 року заборгувала Банку 7488 грн.72 коп., що складається з заборгованості по відсотках у сумі 2904 грн.50 коп. та пені у сумі 4584 грн. 22 коп. (а.с.64).

25 липня 2014 року ОСОБА_3 припинила підприємницьку діяльність, про що свідчить запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (а.с.16).

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову Банку є неправильним.

Банк належними та допустимими доказами довів факт укладання з відповідачем кредитного договору, отримання кредитних коштів та порушення умов кредитного договору щодо погашення кредитної заборгованості.

Кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок або реального повернення коштів кредитору.

Відповідно до ст.ст.549, 1048 ЦК України кредитор має право на одержання від позичальника процентів від суми позики та пені.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України (постанови Верховного Суду України №6-369 цс15 від 02.09.2015 р., №6-1206 цс15 від 23.09.2015 р.).

За такого, колегія суддів вважає, що є підстави для задоволення позову ПАТ КБ «Приватбанк», але у частковому обсязі, виходячи з останнього представленого розрахунку заборгованості, а саме у сумі 7488 грн.72 коп., що складається з заборгованості по відсотках у сумі 2904 грн.50 коп. та пені у сумі 4584 грн.22 коп.

Тому рішення районного суду на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку.

Оскільки рішення суду першої інстанції скасовано, то відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь Банку підлягає стягненню судовий збір у сумі 511 грн.56 коп. за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст.ст.303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційній банк «ПриватБанк» заборгованість за договором банківського рахунку №NK3B06 від 11 грудня 2007 року (Додаток 7 до договору від 18 грудня 2007 року) у сумі 7488 грн.72 коп., що складається з заборгованості по відсотках у сумі 2904 грн.50 коп. та пені у сумі 4584 грн.22 коп. за період з 01 травня 2010 року по 13 липня 2015 року, а також судовий збір у сумі 511 грн.56 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: