АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Хіль Л.М., Чічіля В.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 жовтня 2015 року

по справі за позовом Кредитної спілки "Полтава і полтавці" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року КС «Полтава і полтавці» звернулось до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись у позовних вимогах відповідно до заяви від 17 березня 2015 року (а.с. 174-176), просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №185 від 17 листопада 2007 року на загальну суму 56 807,82 грн., що складається з заборгованості за основним боргом у розмірі 7 691,94 грн., відсотків у розмірі 46 639,07 грн., інфляційних витрат за період 2013-2015 років у розмірі 2 476,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 17.11.2007 року з ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 185, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 20 000 грн. з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 0,15 % щоденно на залишок суми кредиту та строком користування 24 місяці до 17.11.2009 року.

ОСОБА_2 порушив строк повернення кредиту, в результаті чого допустив значну заборгованість, яка станом на 17 березня 2015 року складає 56 807,82 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 жовтня 2015 року позовні вимоги КС «Полтава і полтавці» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КС «Полтава і полтавці» заборгованість за кредитним договором № 185 від 17.11.2007 року в сумі 47 702,47 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Вказане рішення місцевого суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог КС «Полтава і полтавці» у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене у справі, не відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17 листопада 2007 року між КС «Полтава і полтавці» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 185, відповідно до якого останньому надано кредит в сумі 20 000 грн. з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 0,15 % щоденно на залишок суми кредиту та строком користування 24 місяці до 17.11.2009 року.

Пунктом 3.3 Договору сторони встановили, що обчислення строку надання кредиту, нарахування відсотків по договору здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом, при цьому відсотки за користування кредитом нараховується на залишкову суму кредиту починаючи з дня надання кредиту до повного погашення заборгованості за кредитом включно.

Відповідно до п. 5.1 договору, позичальник зобов'язався щомісячно, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора часткове погашення кредиту та відсотків за фактичне використання кредитних коштів відповідно до графіку погашення кредиту та остаточне погашення отриманого кредиту до 17.11.2009 року.

Згідно п.6.2 кредитного договору, при порушенні строків сплати кредиту та (або) відсотків більше ніж на три дні кредитор має право подвоїти процентну ставку вказану в п. 1.4 до моменту повного погашення простроченої заборгованості. У випадку стягнення заборгованості через суд - потроїти процентну ставку починаючи з останньої дати сплати кредиту.

У разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх платіжних та інших зобовязань, він зобов'язаний виконати невиконані або неповністю виконані зобовязання, сплатити подвійні потрійні проценти відповідно до п. 6.2. цього договору, а також відшкодувати кредитору шкоду, спричинену таким невиконанням або неналежним виконанням, включаючи втрачену вигоду (п.8.2.).

Якщо суми, що вноситься позичальником, недостатньо для сплати строкового платежу та нарахованих процентів, то у першу чергу сплачуються проценти за користування кредитом, а надлишок суми відноситься в рахунок сплати основного боргу (п.8.3).

Кредитна спілка виконала зобов'язання перед ОСОБА_2 та надала останньому кредитні кошти.

У свою чергу відповідач належним чином не виконав умови договору, кошти на повернення кредиту виплачував з порушенням строків та не в повному обсязі.

Як вбачається з наданої банком довідки, протягом 2007-2013 років відповідач здійснював часткове повернення кредиту та відсотків за його користування, усього на суму 34 640,05 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог КС «Полтава і полтавці», суд першої інстанції залишив поза увагою пропуск позивачем строку позовної давності щодо частини позовних вимог.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі й на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і виплатити відсотки.

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими коштами боржник зобов'язується виплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим до його виконання.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобовязанні строк (термін) його виконання (ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання, згідно положень ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-133цс14.

Враховуючи, що відповідно до графіку погашення кредиту (а.с. 6) ОСОБА_2 має сплачувати кредитні кошти періодичними щомісячними платежами, а КС «Полтава і полтавці» звернулась до суду у грудні 2013 року, то заборгованість за основним боргом та процентами за користування кредитом підлягає стягненню починаючи з грудня 2010 року. Нарахована за умовами кредитного договору неустойка підлягає стягненню в межах 1 року.

Позовні вимоги КС «Полтава і полтавці» в частині стягнення заборгованості за період з березня 2009 року по листопад 2010 року включно не підлягають задоволенню, з огляду на пропуск встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Виходячи з даних підтверджених матеріалами справи, розмір процентів за один день користування кредитом, які підлягали сплаті відповідачем згідно п. 1.1. договору, з урахуванням розміру основного боргу, підтвердженого розрахунками КС «Полтава і полтавці», становить 7691,94/ 100% * 0.15%= 11, 54 грн.

Заборгованість ОСОБА_2 за процентами по кредиту за період з грудня 2010 року по лютий 2015 року, з урахуванням сплачених ним за цей період коштів на погашення кредиту, становить 1516 днів *11,54 грн./день -9000 грн. = 8 494,64 грн.

Відповідно до п. 8 «Відповідальність сторін» кредитного договору №185 від 17 листопада 2007 року у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх платіжних і інших зобов'язань, він зобов'язаний, з-поміж іншого, сплатити подвійні - потрійні проценти відповідно до п. 6.2 договору.

Відповідно до п. 6.2 кредитного договору №185 від 17 листопада 2007 року у випадку стягнення заборгованості через суд кредитор має право потроїти проценти, починаючи з останньої дати сплати кредиту.

Відповідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Вимога КС «Полтава і полтавці» щодо стягнення з відповідачів потроєної процентної ставки, що передбачено п. 8 кредитного договору №185 від 17 листопада 2007 року, фактично є вимогою про стягнення неустойки.

Так, розмір неустойки в межах спеціального строку позовної давності, визначеного 258 ЦК України, становить 356 днів*11,54 грн./день*3 =12 324,72 грн.

За правилами п. 1 частини 2 статті 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати 1 року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина 3 статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини 3 статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14.

Враховуючи, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, а ОСОБА_2 сплачено 34 640,05 грн. в погашення заборгованості за кредитним договором, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшення розміру неустойки, що підлягає стягненню з відповідача до 1000 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку, що позовна заява КС «Полтава і полтавці» підлягає частковому задоволенню, а з ОСОБА_2 необхідно стягнути інфляційні витрати за 2013-2015 роки, що становлять (7691,94 грн.*100,5)/100 + (7691,94 грн.*124,9)/100 + (7691,94 грн.*106,8)/100 = 2 476,81 грн.

Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 19 663,39 грн.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ним було ухвалено помилкове рішення, яке відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що позовні вимоги КС «Полтава і полтавці» задоволені в межах 34,61%, то з ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 278,79 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 жовтня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Позов Кредитної спілки "Полтава і полтавці" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки "Полтава і полтавці" заборгованість за кредитним договором №185 від 17 листопада 2007 року у розмірі 19 663,39 грн., що складається з 7691,94 грн. основного боргу, 8 494,64 грн. заборгованості по відсоткам, 1000 грн. неустойки, 2 476,81 грн. інфляційних витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки "Полтава і полтавці" судові витрати у розмірі 278,79 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді Л.М. Хіль

В.А. Чічіль

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: