Провадження № 522/1694/15
Справа №522/7341/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Івченка В.Б.,

при секретарі - Січінава М.А,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним та визнання права на частку у спадковому майні, позовною заявою третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, в частині розпорядження квартирою без урахування частки подружжя в спільному майні подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом ОСОБА_2, за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним та визнання права на частку у спадковому майні, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.06.1994 року ОСОБА_4, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_1, яка в подальшому була реконструйована.

За позовною заявою ОСОБА_3 шлюб між ними був розірваний.

Оскільки подружжя давно не проживало разом, спільного господарства не вело, колишня дружина не мала жодного відношення до придбаної квартири, ні до зведених прибудов.

З метою заволодіння власністю ОСОБА_4, ОСОБА_3 неодноразово зверталась до правоохоронних органів з заявами, що в подальшому призвело до того, що ОСОБА_4 склав заповіт та розпорядився належним йому майном з метою уникнення подальших суперечок зі сторони колишньої дружини ОСОБА_3 Заповіт був складений а ім'я ОСОБА_2 без наміру наділення особи відповідними правами та складався під тиском колишньої дружини.

26.02.2011 року між ОСОБА_4 та позивачем був укладений шлюб, після чого чоловік їй повідомив про наявність оскаржуваного заповіту та причини його складання. Однак ОСОБА_4 не скасував заповіт з причин уникнення тиску зі сторони колишньої дружини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 на 1/3 частину якої вона має право як спадкоємець першої черги за законом.

Позивач просить звернути увагу суду на обставини загибелі спадкодавця, який помер рятуючи життя дружини та просить застосувати аналогію права, оскільки відповідно до ч.1 ст. 1224 ЦК України, законодавець передбачив лише ті обставини за яких особи які умисно позбавили життя спадкодавця, не мають права на спадкування.

Третя особа ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, відповідно до вимог якого просить визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, посвідчений 31 березня 2007 року ОСОБА_5, державним нотаріусом Першої одеської нотаріальної контори за реєстром №2-245, в частині розпорядження щодо квартири АДРЕСА_1 без урахування частки подружжя в спільному майні подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що обидві сторони спору є порушниками її прав та інтересів, сперечаючись про право, яке на думку третьої особи частково належить їй.

10.10.1981 року позивач ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_4 В шлюбі вони виховали двох дітей. Коли діти стали дорослими родина потребувала поліпшення житлових умов.

02.06.1994 року за договором купівлі-продажу в якому покупцем зазначений ОСОБА_4 подружжя набуло у власність двокімнатну квартиру загальною площею 44,5 кв.м., розташовану в одноповерховому аварійному флігелі за адресою АДРЕСА_1. Факт реєстрації майна, набутого за час шлюбу, на ім'я лише одного з подружжя, не перетворює режим володіння таким майном зі спільної сумісної на приватну і не усуває подружжя із кола власників.

З часом, відремонтували квартиру та звели над нею другий поверх з мансардою, що підтверджується технічними паспортами.

10.09.2002 року за позовом дружини у судовому порядку шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано.

За життя ОСОБА_4 не докладав зусиль щодо прийняття в експлуатацію та реєстрацію в БТІ самовільно зведених над квартирою другого та третього поверхів, що змусило ОСОБА_3 у 2005 році звернутися з позовом до Одеської міськради про визнання права власності на реконструйовану квартиру за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спір щодо надбудови над квартирою досі не вирішено.

До Шостої Одеської нотаріальної контори м. Одеси ОСОБА_3 було подано заяву про видачу свідоцтва про право власності на частку в їх спільному майні. Нотаріус повідомив, що ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, 31 березня 2007 року складено заповіт за яким він розпорядився всією квартирою АДРЕСА_1.

Відповідачі не визнають права позивача на частку в спільному майні подружжя, але жоден з відповідачів не звертався з позовом до ОСОБА_3 з позовом про припинення права спільної власності, також колишній чоловік не звертався з позовами до ОСОБА_3 про визнання особистої власності на спірну квартиру.

За клопотанням відповідача ОСОБА_1 було зупинено провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права загальної спільної власності колишнього подружжя на частину самовільно реконструйованої квартири, а саме надбудову двох поверхів, до з'ясування кола правонаступників.

Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримали та просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У задоволенні вимог третьої особи про визнання недійсним заповіту, в частині розпорядження квартирою без урахування частки подружжя в спільному майні подружжя просять відмовити у повному обсязі.

Третя особа, представник третьої особи в судовому засіданні позовну заяву третьої особи підтримали та просили її задовольнити у повному обсязі. Проти задоволення позовної заяви позивача не заперечували.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним та визнання права на частку у спадковому майні, позовної заяви третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, в частині розпорядження квартирою без урахування частки подружжя в спільному майні подружжя, посилаючись на те, що складання заповіту на ім'я ОСОБА_2 відповідало волевиявленню ОСОБА_4, заповіт складений без порушень вимог щодо його форми та посвідчення, скасований заповідачем не був, а тому підстав для його скасування немає.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_7, то позивач не надала жодного доказу в обґрунтування своїх вимог, а тому у задоволенні позовних вимог їй необхідно відмовити за безпідставністю.

Стосовно позовних вимог третьої особи, то відповідач вважає, що ОСОБА_3 не є належним позивачем по цій справі, оскільки немає права претендувати на майно, що залишилося після ОСОБА_4, так як квартира не є спільним майном колишнього подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_3

Квартира АДРЕСА_1 була придбана 02 червня 1994 року за особисті гроші ОСОБА_4, оскільки на той час вже шлюбних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не було, вони мешкали окремо, спільного господарства не вели з 1991 року. ОСОБА_3 разом із спільними дітьми ще до моменту придбання вказаної квартири до 2005 року не проживала за вказаною адресою.

10 квітня 2002 року (справа №2-1050, суддя Жуковський О.Г.) по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розділ майна суд виніс ухвалу про закриття провадження по справі. На ухвалу суду від 10 квітня 2002 року апеляційна скарга в установлений законом строк подана не була, тобто судове рішення набрало чинності.

В зв'язку з чим, спір про розділ майна між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вже вирішений. Тому, власником спірної квартири був тільки ОСОБА_4

Вислухавши сторони, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом в судовому засіданні встановлено, що 10.10.1981 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 10.10.1981 року, актовий запис №69.

02.07.1994 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси №2-599 від 25.03.2003 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірваний та на підставі якого ОСОБА_3 було видане Відділом РАГС Приморського районного управління юстиції м. Одеси свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2, актовий запис №338 від 10.09.2002 року.

31.03.2007 року ОСОБА_4 був складений заповіт, відповідно до тексту якого, він заповідав ОСОБА_2 все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, в тому числі на належну йому квартиру АДРЕСА_1. Текст заповіту ним прочитано уголос і підписано особисто.

Заповіт було посвідчено державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено та зареєстровано в реєстрі №2-245.

26.02.2011 року ОСОБА_7 та ОСОБА_11 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3, видане Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №70.

23.07.2012 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №7103.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина.

До майна померлого 23.07.2012 року ОСОБА_4 03.08.2012 року Шостою Одеською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №478/2012.

З метою прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 до Шостої Одеської державної нотаріальної контори звернулися сестра померлого ОСОБА_12, відповідач ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, позивач ОСОБА_1, син померлого ОСОБА_13

Донька ОСОБА_14 відмовилась від належного їй права на спадщину після смерті батька на користь сина спадкодавця ОСОБА_13

Листом Шостої Одеської державної нотаріальної контори від 22.01.2013 року за №73/02-14 ОСОБА_12 було повідомлено, що спадкодавець ОСОБА_4 залишив заповіт не на її користь, а також у померлого є спадкоємці першої черги згідно ст.1261 ЦК України, що позбавляє її права на отримання спадщини.

ОСОБА_1, ОСОБА_13 Шостою Одеською державної нотаріальною конторою було повідомлено що спадкодавець ОСОБА_4 залишив заповіт не на їх користь.

ОСОБА_3 Шостою Одеською державною нотаріальною конторою було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на ? частку в спільному майні подружжя, а саме на квартиру АДРЕСА_1, оскільки згідно даних пошуку в Єдиному реєстрі заборон знайдені арешти на вказану квартиру, що унеможливлює, згідно діючого законодавства України, видати Свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя.

28.01.2013 року Шостою Одеською державною нотаріальною конторою була винесена постанова про відмові у вчиненні нотаріальної дії, якою ОСОБА_2 було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4, посилаючись на те, що 24.01.2013 року за вих.№111/02-14, ОСОБА_2 спадкоємиці за заповітом, був наданий лист з проханням надати до нотаріальної контори оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, однак оригінали правовстановлюючих документів ОСОБА_2 до нотаріальної контори надані не були.

Як було встановлено в судовому засіданні оригінал правовстановлюючого документу на спірну квартиру перебувають у ОСОБА_3, яка підтвердила даний факт в судовому засіданні, про що було відомо сторонам.

Судом встановлено, що правовідносини, що склалися між сторонами, врегульовані Цивільним Кодексом УРСР (1963 року), Цивільним Кодексом України, Кодексом про шлюб та сім'ю України.

Позивач ОСОБА_1 була дружиною померлого 23 лютого 2012 року ОСОБА_4, тобто є спадкоємцем першої черги за законом. На її думку 31 березня 2007 року ОСОБА_4 склав нотаріально посвідчений заповіт на ім'я ОСОБА_2 у зв'язку з важкими життєвими обставинами. Згідно заповіту від 31 березня 2007 року, ОСОБА_4, на випадок своєї смерті робив розпорядження, яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, в тому числі належну йому квартиру АДРЕСА_1, заповідав ОСОБА_2, 1955 року народження.

ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_4 не переслідував ціль наділити правом на спадок громадянку ОСОБА_2, а метою його було захистити себе, а у подальшому і позивача ОСОБА_1 від посягань та знущань зі сторони ОСОБА_3.

З цього приводу ОСОБА_1 просить визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_4 від 31 березня 2007 року на ім'я ОСОБА_2, та визнати право власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

У позові як на підставу задоволення позивач ОСОБА_1 посилається на норми матеріального права, що передбачені ст.ст.216, 233, ч.1, 2 ст.234, ч.1 ст.236 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач ОСОБА_1 просить визнати недійсним заповіт з двох підстав: як правочин, який вчинено під впливом тяжкої обставини, та фіктивним правочином, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, що заборонено законом.

Суд критично ставиться до вищезазначених доводів ОСОБА_1, оскільки, як зазначалося в судовому засіданні представником позивача, що тиск зі сторони ОСОБА_3 припинився відразу як вона дізналася про складання заповіту на ім'я ОСОБА_2, що також знайшло своє підтвердження у наданих для огляду в судовому засіданні відмовних матеріалів, винесених Приморським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області та суд вважає, що у ОСОБА_4 не було жодних перешкод у складанні нового заповіту на ім'я ОСОБА_1 у період з 2007 року по день смерті - 2012 року.

Суд також зазначає, що згідно ч.1 ст.1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це право, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Частиною 2 цієї статті визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК).

Правочин, вчинений під впливом тяжкої обставини (ст.233 ЦК України), характеризується такими ознаками: 1. Особа вчиняє такий правочин під впливом тяжкої для неї обставини. 2. Особа вчиняє не просто невигідний правочин, а саме правочин на вкрай невигідних для себе умовах. 3. Особа вчиняє такий правочин добровільно. 4. Особа усвідомлює, що вчиняє такий правочин на вкрай невигідних для себе умовах. 5. Друга сторона повинна усвідомлювати, що контрагент перебуває під впливом тяжкої обставини і вчиняє правочин вимушено, та скористатися цим.

Фіктивний правочин (ст.234 ЦК України) вчиняється його учасниками без наміру виникнення, зміни або припинення цивільних справ і обов'язків, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний.

ОСОБА_1 не надала жодного доказу в обґрунтування своїх позовних вимог.

Суд також критично відноситься до показань свідків ОСОБА_9, ОСОБА_8, оскільки останні не приймали участь при складанні та посвідченні заповіту від 31 березня 2007 року, безпосередньо не приймали участь у обговоренні причин складання такого заповіту, його виконання, відомості їм стали відомі від померлого ОСОБА_4, якого вже неможливо допитати у якості свідка або сторони недійсного правочину.

Діючим законодавством не передбачено отримання права власності на спадкове майном без відмови у оформлені свідоцтва права на спадкування нотаріусом. Також згідно п.22 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявністю умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягає.

ОСОБА_1 не надала до суду належних доказів про відмову нотаріусом у оформлені свідоцтва про право на частку спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4. При цьому, судом заповіт не визнавався недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,встановлених ст.61 цього Кодексу.

Тому, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3 свої позовні вимоги про визнання заповіту від 31 березня 2007 року недійсним в частині розпорядження щодо квартири АДРЕСА_1 без урахування частки подружжя в спільному майні подружжя, обґрунтовує вимогами ст.ст.60, 68 СК України, ст.368 ЦК України.

Суд приходить до висновку, що третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3 просить застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Судом встановлено, сторони проти цього не заперечують, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_15 був розірваний 25 березня 2002 року. Тобто, до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми матеріального права Цивільного Кодексу УРСР (1963 року) та Кодексу про шлюб та сім'ю України.

Приморським районним судом м. Одеси 10 квітня 2002 року (справа 2-1050, суддя Жуковський О.Г.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна винесено ухвалу про закриття провадження по справі. На ухвалу суду від 10 квітня 2002 року апеляційна скарга в установлений законом строк подана не була, тобто ухвала суду набрала законної сили.

З вищезазначеного суд приходить до висновку, що спір про розділ майна між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вже був вирішений.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 просить визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_2 недійсним саме в частині ? частки квартири АДРЕСА_1 без урахування частки подружжя в спільному майні подружжя, що не може бути задоволено судом.

Суду не було наведено доводів чи обставин, які б викликали сумнів стосовно тієї обставини, що при складанні заповіту на ОСОБА_2, ОСОБА_4 не розумів правових наслідків, його складання та відсутністю волевиявлення їх настання.

З урахуванням вищевказаного, оцінивши встановлені по справі обставини у всій їх сукупності, суд вважає що у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним та визнання права на частку у спадковому майні, позовної заяви третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, в частині розпорядження квартирою без урахування частки подружжя в спільному майні подружжя, необхідно відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 1233-1235, 1247, 1248, 1254, 1257 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним та визнання права на частку у спадковому майні - відмовити.

У задоволенні позовної заяви третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, в частині розпорядження квартирою без урахування частки подружжя в спільному майні подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк - з дня проголошення рішення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Приморського

районного суду м. Одеси Івченко В.Б.