Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді: - Максимчук З.М.,

суддів: - Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Надра" Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів,

у с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 липня 2015 року позов ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" задоволено.

Стягнуто з ПАТ "Комерційний банк "Надра" на користь ОСОБА_5 суму 22 933,98 євро, що еквівалентно 419 220,01 гривень.

В апеляційній скарзі ПАТ "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни покликається на порушення та невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом при розгляді справи порушені та неправильно застосовані норми матеріального права, зокрема, ст.1074 ЦК України, ст.ст. 26, 28, 36, 45, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 02.02.2015 року, тобто в перший робочий день після закінчення строку вкладу сума вкладу 3 000,00 євро з нарахованими та оподаткованими процентами 62,25 євро, згідно з умовами Договору вкладу /п.п. 2.5; 2,6; 3.4.5/ перераховані Банком на поточний /картковий / рахунок позивача, відкритий в ПАТ «КБ «Надра», що підтверджується копією виписки /поточного звіту про операції по поточному рахунку.

Зазначає, що на виконання постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 року № 83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний

________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/1013/15-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Крижова О.Г.

Провадження № 22-ц/787/2049/2015 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

банк «Надра» до категорії неплатоспроможних», керуючись п.2 ч.5 ст.12 та ст.34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.02.2015 року № 26 в ПАТ «Комерційний банк «Надра» з 06.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.04.2015 № 85 в ПАТ «КБ «Надра» продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації строком до 05.06.2015 року, а з 05.06.2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ "КБ "Надра" з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах та пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Покликаючись на п. 1 ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» доводить, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Згідно з п.1 ч.5 ст.36 вказаного Закону, встановлене п.1 ч.5 ст.36 Закону, не поширюється на зобов»язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився /на дату запровадження введення тимчасової адміністрації/ та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим НБУ до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Зазначає, що станом на 20.05.2015 року у відповідності до порядку виплат вкладів, позивачу були виплачені 200 000,00 гривень, тобто гарантовану Фондом суму. Повернення позивачу його коштів, в частині, що перевищує виплачену Фондом суму /гривневий еквівалент 11600,03 євро/ може бути здійснено виключно в порядку, визначеному ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Додатково доводить, що відносини, які виникли між сторонами, регулюються параграфом 3 Банківський вклад глави 71 ЦК України та главою 72 ЦК України, норми якого не передбачають відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди. Не передбачено відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди нормами глави 51 ЦК України, які встановлюють загальні положення про відповідальність за невиконання договірних зобов»язань. Аналогічне положення відсутнє і в договорі банківського вкладу /депозиту/, укладеного між сторонами. Покликаючись на п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» вказує, що споживач має право на відшкодування моральної шкоди, лише якщо вона завдана внаслідок недоліків продукції /дефекту в продукції/, що виключає можливість застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів» до правовідносин сторін.

Вказує, що суд першої інстанції стягнув на користь позивача суму коштів вкладу в євро, чим порушив встановлений Законом порядок відшкодування вкладів в іноземній валюті.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст.ст. 1058, 1060 ЦК України договір банківського вкладу /депозиту/ передбачає передання вкладником або для нього грошової суми банку та виплату /повернення/ такої ж суми банком і сплату ним вкладникові процентів на умовах, встановлених договором. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов»язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія погодитись не може, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 24 грудня 2013 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_5 був укладений договір № 1791409 строкового банківського вкладу (депозиту) з поповненням, оформленого в рамках Пакету послуг «ПУ «Перший»(а.с.2).

Пунктами 1.1., 1.2., 1.4., 2.1., 2.2., 2.3., 2.4., 4.2. зазначеного договору визначено, що вкладник зобов'язується в строк не пізніше п'яти календарних днів з дня підписання цього договору передати, а банк зобов'язується прийняти грошову суму в розмірі 9500,00 євро. Вкладнику в день підписання цього договору відкривається вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1 на ім»я вкладника, який закривається після повернення коштів вкладнику. Строк дії вкладу 12 місяців + 1 день від дати фактичного надходження вкладу на Вкладний рахунок. Початок дії строку вкладу розпочинається з дня надходження вкладу на вкладний рахунок. У разі внесення вкладником коштів на вкладний рахунок в день підписання сторонами цього договору, датою повернення вкладнику вкладу є 25.12.2014 року. У разі, якщо внесення вкладником коштів на вкладний рахунок не збігається з днем підписання сторонами цього договору, перебіг строку дії вкладу починається з дати фактичного внесення вкладником коштів у сумі вкладу на вкладний рахунок, а датою повернення вкладу є відповідний останній календарний день закінчення періоду строку дії вкладу. Дата повернення вкладнику подовженого вкладу - останній день кожного подовженого строку дії вкладу. Процентна ставка по вкладу встановлюється в розмірі 9,5 процентів річних.

У п.5.2 Договору № 1791409 сторони дійшли згоди, що у випадку виникнення форс-мажорних обставин, техногенного, природного та воєнного характеру, соціально-політичного характеру, включаючи міжнародні санкції, валютні обмеження, інші дії уряду держави, які унеможливлюють виконання сторонами своїх зобов'язань, сторони звільняються від виконання своїх обов'язків на час дії зазначених обставин (а.с.11).

Кошти в розмірі 9 500,00 євро були розміщені позивачем у ПАТ «КБ «Надра» 24.12.2013 року. Крім того, 27.12.2013 року позивач поповнив вклад на 10 210,00 євро, 26.02.2014 року поповнив на 315 євро, 19.08.2014 року на 802,79 євро, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 3, 4).

Відповідно до п.4.9 договору від 24 грудня 2013 року у випадку, якщо вкладник в період дії договору звернувся до банку із заявою про відмову від продовження строку дії вкладу на новий термін, банк, в день закінчення строку дії вкладу, повертає на рахунок вкладника суму вкладу і нараховані відповідно до п.2.4 цього договору проценти.

В день закінчення строку вкладу, тобто 25.12.2014 року сума вкладу 20827,79 євро перерахована відповідачем на поточний рахунок позивача, відкритий у ПАТ «КБ «Надра».

25 грудня 2014 року позивач звернувся із письмовою заявою /скаргою/ до ПАТ «КБ «Надра», якою повідомив, що він не може отримати кошти у зв»язку з закінченням терміну дії договору № 1791409 строкового банківського вкладу та не бажає продовжувати строк дії договору строкового банківського вкладу (депозиту) від 24 грудня 2013 року, про припинення якого він попереджував в усній формі особисто начальника відділення № 1701 в м.Рівному 23.12.2014 року./а.с. 5/ Вказана заява була отримана відповідачем 25 грудня 2014 року та зареєстрована за вхідним № 3204.

05.02.2015 року частину коштів у сумі 10 000,00 євро перераховано позивачем на депозитний рахунок, відкритий у ПАТ «КБ «Надра»/а.с. 71/

06.01.2015 року ПАТ «КБ «Надра» на заяву позивача від 25 грудня 2014 року була надана відповідь, якою ОСОБА_5 було повідомлено, що строк дії договору закінчився 25 грудня 2014 року та повернення депозитного вкладу та процентів, нарахованих на вклад, здійснюється банком шляхом перерахування відповідних сум на поточний (картковий) рахунок НОМЕР_2, відкритий в ПАТ «КБ «Надра» та роз'яснений порядок отримання коштів. Зокрема, відповідач роз'яснював, що з метою врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України та недопущення використання фінансової системи України для відмивання грошей і фінансування тероризму Національним банком України була прийнята Постанова від 1 грудня 2014 року №758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», якою уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу готівкових коштів в іноземній валюті та національній валюті України з поточних та депозитних рахунків клієнтів. Вкладнику було запропоновано використати кошти з поточного рахунку: шляхом отримання готівкової іноземної валюти виключно в межах встановленого в банку добового обмеження за наявності необхідної кількості готівки в касі відділення; отримати суму вкладу і нараховані за ним проценти в національній валюті України за курсом купівлі іноземної валюти Банку на день проведення операції шляхом видачі готівкових коштів через касу банку; оплачувати необхідні товари та послуги у торговельно-сервісній мережі - в рамках встановлених банком лімітів; розмістити кошти на накопичувальному рахунку (а.с.6).

Вказані дії Банку не суперечать положенню п.5.2 Договору, за умовами якого у випадку виникнення обставин, зокрема, соціально-політичного характеру, включаючи міжнародні санкції, валютні обмеження, інші дії уряду держави, які унеможливлюють виконання сторонами своїх зобов'язань, сторони звільняються від виконання своїх обов'язків на час дії зазначених обставин.

Допустимих доказів на підтвердження факту неможливості скористатися своїми коштами у спосіб, запропонований банком у листі від 06 січня 2015 року, позивач суду не надав.

6 лютого 2015 року на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №26 від 05 лютого 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Комерційний банк «Надра»» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці по 5 травня 2015 року. Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 85 від 23 квітня 2015 року продовжено здійснення тимчасової адміністрації по 05.06.2015 року (а.с.45,62).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №113 від 05.06.2015 року припинено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Надра», розпочато процедуру ліквідації банку з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до плану врегулювання з 5 червня 2015 року (а.с.75-76).

20.05.2015 року позивачу виплачена гарантована сума відшкодування у сумі 200 000,00 гривень за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що становить 9 707,55 євро. Вказана обставина позивачем не заперечувалась, про що свідчить подана позивачем 23.06.2015 року заява до суду першої інстанції про зменшення позовних вимог, відповідно до якої він просив зменшити суму позову до розміру 13226,43 євро або 326647,72 гривень (а.с.74). Проте, суд першої інстанції при ухваленні рішення на це уваги не звернув, тобто вийшов за межі позовних вимог.

Отже, вимога ч.2 ст.1060 ЦК України щодо обов'язку банку видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника не підлягала виконанню банком у зв'язку з дією тимчасової адміністрації.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Отже, посилання суду на положення ЦК України, які передбачають обов'язок банку належним чином виконати взяті на себе зобов'язання за договором, зокрема стосовно видачі вкладу на вимогу вкладника, у даних правовідносинах є помилковими, оскільки банк є неплатоспроможним.

В даному випадку на правовідносини, що склалися між сторонами, поширюються спеціальні норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-У1 в редакції Закону від 7 липня 2014 року, який, серед іншого, регулює відносини із вкладниками такого банку.

Частиною 5 ст.36 Закону №4452-У1 визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1)задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2)примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3)нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4)зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

5)нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Частина 6 ст.39 Закону №4452-У1 містить уточнення до п.1 ч.5 ст.38 Закону №4452-У1 та визначає, що, зокрема, кредитори (вкладники) банку не мають права вимагати припинення або дострокового виконання зобов'язань банку та/або відшкодування їм збитків, понесених внаслідок виконання плану врегулювання. Таким чином, тимчасова адміністрація є виключенням із загального правила ч.2 ст.1061 ЦК щодо зобов'язання банку видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Обмеження у задоволенні вимог вкладників та інших кредиторів банку не поширюються на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України за офіційним курсом гривні, встановленим НБУ до іноземної валюти на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до ст.36 Закону №4452-У1 (п.1 ч.6 ст.36).

Проте, відповідно до п.3 роз.1 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, яке згідно зі ст.6 Закону №4452-У1 є обов'язковим до виконання банками, юридичними та фізичними особами, зобов"язання з виплати відсотків за вкладами, нарахованими під час здійснення тимчасової адміністрації, задовольняються відповідно до черговості, встановленої п.4 ст.52 Закону №4452-У1.

З аналізу наведених норм права вбачається, що під час тимчасової адміністрації нарахування певних відсотків здійснюється, а інших - ні. Враховуючи сутність договору банківського вкладу та чинні норми законодавства, відсотками, які можуть нараховуватися у зв'язку з таким договором є проценти на банківський вклад та три проценти річних від простроченого зобов'язання за договором банківського вкладу відповідно до ст.625 ЦК.

Зважаючи на зміст ч.3 ст.27 Закону №4452-У1, відповідно до якої нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку, зобов'язання зі сплати процентів, передбачених ст.ст.1058 та 1061 ЦК, не входять в сферу дії п.5 ч.5 ст.36 Закону №445-У1.

Беручи до уваги, що положення про не нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами було внесено в Закон №4452-У1 одночасно з доповненням п.3 ч.5 ст.36 положенням щодо незастосування під час тимчасової адміністрації індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку, логічним є висновок, що відсотки за п.5 ч.5 ст.36 Закону №4452-У1 є трьома процентами річних від простроченої суми за порушення грошового зобов'язання банку відповідно до ст.625 ЦК України.

Оскільки спірні правовідносини виникли після 16 липня 2014 року (внесення відповідних змін до ст.36 Закону), умовами договору сторони передбачили право банку обмежити видачу коштів з депозитного і поточного рахунку у разі виникнення обставин соціально-політичного характеру, включаючи валютні обмеження, інші дії уряду держави, які унеможливлюють виконання сторонами своїх зобов'язань, передбачених законом підстав для стягнення з банку грошових коштів у вигляді інфляційних витрат і трьох процентів річних суд першої інстанції не мав.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз»яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема:

- коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституці або випливає з її положень;

- у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону"Про інформацію", ст.44 Закону "Про авторське право і суміжні права";

- при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної(немайнової) шкоди.

Закон України «Про захист прав споживачів», зокрема ст.3, допускає відшкодування моральної шкоди споживачу лише в тих випадках, коли вона виникла внаслідок використання небезпечних для його життя і здоров'я товарів (робіт, послуг). Така небезпека передбачає реальну загрозу заподіяння шкоди життю та/або здоров'ю споживача й не включає в себе "звичайні" порушення прав споживачів, не пов'язаних із його життям та здоров'ям.

Виходячи з вищенаведеного, та враховуючи те, що в договорі банківського вкладу /депозиту/, укладеному між сторонами не передбачено відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, висновок суду першої інстанції про задоволення позову в цій частині є помилковим.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст.307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни - задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 липня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: З.М. Максимчук

Судді: М.П. Григоренко

Н.М. Ковальчук