Справа №487/8176/14-ц 04.03.2015 04.03.2015 04.03.2015
Провадження №22-ц/784/643/15 Головуючий у 1-й інстанції - Павлова Ж.П.
Категорія 43 Доповідач апеляційного суду - Локтіонова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Харитоновою І.В.,

за участі:

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори - Солоцького Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва

від 29 січня 2015 року

за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та Управління Державної міграційної служби у Миколаївській області про зняття з реєстрації місця проживання,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_5 пред'явила зазначений позов, обґрунтовуючи його наступним.

Позивачка вказувала, що її батько ОСОБА_6 після смерті своєї матері успадкував ІНФОРМАЦІЯ_1 житловий будинок по АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

Звернувшись до нотаріуса з метою прийняття спадщини після смерті батька, позивачка дізналася, що зазначений житловий будинок та розташована під ним земельна ділянка знаходяться у користуванні ОСОБА_2

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 користується вказаним майном без законних підстав, позивачка просила витребувати у неї житловий будинок АДРЕСА_1; стягнути з відповідачки отримані прибутки за час неправомірного користування ним; виселити ОСОБА_2 з даного будинку та зняти її з реєстрації за місцем проживання; визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її батька; зобов'язати нотаріуса зареєструвати право власності на даний будинок та видати їй свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_6; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на спірний житловий будинок та зобов'язати Реєстраційну службу Миколаївського міського управління юстиції провести державну реєстрацію її права власності на спірний житловий будинок.

Ухвалами Заводського районного суду м.Миколаєва від 29 січня 2015 року було закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Третьої державної нотаріальної контори, Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, видачі свідоцтва про право на спадщину, витребування вказаного будинку, виселення з нього та стягнення матеріальної шкоди, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та зобов'язання вчинити дії щодо реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та Управління Державної міграційної служби у Миколаївській області про зняття з реєстрації місця проживання були розглянуті з ухваленням по справі рішення.

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 29 січня 2015 року ОСОБА_5 було відмовлено в задоволенні позову про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2

Не погодившись із даним рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що він є безпідставним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта тощо.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) про визнання особи безвісно відсутньою; 5) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що з 07 червня 2005 року зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.55-57).

Рішеннями Заводського районного суду м.Миколаєва від 27 травня 2014 року та Апеляційного суду Миколаївської області від 23 вересня 2014 року ОСОБА_5 було відмовлено у задоволенні її позову до ОСОБА_2, Миколаївської міської ради, Третьої державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок АДРЕСА_1, видачі свідоцтва про право на спадщину, витребування вказаного будинку, виселення з нього та стягнення матеріальної шкоди (прибутків за час неправомірного користування будинком).

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_5 є правильним.

Позивачка на даний час не є власницею спірного житлового будинку.

У виселенні відповідачки ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_1 у судовому порядку було відмовлено.

Отже, підстави для зняття відповідачки ОСОБА_2 з реєстрації за вищезазначеною адресою відсутні.

Оскільки рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни або скасування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді