АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7617/15 Справа № 200/3271/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Хлус Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, треті особи: Бабушкінська районна у м. Дніпропетровську рада, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту, визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння, усунення від права на спадкування за законом, визнання права власності на домоволодіння, витребування домоволодіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

03 березня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень, посилався на те, що 01.05.1999 року помер його батько ОСОБА_4, 04.10.2008 року померла мати батька, а його бабуся - ОСОБА_9. ОСОБА_10 смерті бабусі відкрилася спадщина на домоволодіння №12 по вул. 40 років Комсомолу у м. Дніпропетровську, загальною площею 83,6 кв.м. та житловою площею 59,3 кв.м. В день поховання бабусі ОСОБА_9 з її домоволодіння зникли всі правовстановлюючі документи на вказане спадкове майно. У передбачений законом строк він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, чим фактично спадщину прийняв, але в звязку із розбіжностями в перекладах на українську мову прізвищ його батька та його бабусі нотаріусом йому усно було рекомендовано звернутись до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин між батьком та його матірю (бабусею позивача). Позивач посилався на те, що факт родинних відносин між його батьком та його бабусею підтверджується наступним - в свідоцтві про народження його батька від 25.05.1955 року зазначено прізвище на російській мові "Стрельник" та в графі "мати" зазначені прізвище, імя та по батькові його матері на російській мові "Стрельник Лидия Ивановна". В його свідоцтві про народження зазначено його прізвище на російській мові "Стрельник", в графі "батько" зазначені прізвище, імя та по батькові його батька на російській мові "Стрельник Владимир Владимирович". ОСОБА_10 того, як він отримав вперше свій паспорт, його прізвище було перекладено на українську мову як "Стрельнік". В звязку з зазначеним йому було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину та розяснено, що спадщина належить спадкодавцеві з моменту її відкриття і законом строк, протягом якого особа, яка прийняла спадщину, може звернутися за свідоцтвом на спадщину не обмежений, тим більше, що на той час він постійно працював на заробітках і різних містах України. Крім його батька у бабусі був ще один син - ОСОБА_5, який на її похованні повідомив його, що претендувати на спадщину не буде і попросив у нього дозволу на здачу у найом домоволодіння, на що він погодився та поїхав на заробітки. Весь цей час ОСОБА_5 з його дозволу здавав в найом вказаний будинок та за отримані кошти за його словами підтримував будинок в належному стані та сплачував комунальні послуги. До цього ж ОСОБА_5 пообіцяв йому, що поки він повернеться із заробітків він поновить зниклі під час поховання бабусі документи на домоволодіння. Весь цей час він вважав, що жодних проблем зі спадкуванням в нього не буде, а для прийняття спадщини йому лише необхідно буде в суді встановити факт родинних відносин між його батьком та його матірю. Позивач також зазначав, що його представнику, який діяв за дорученням від 02.12.2013 року, в Сьомій дніпропетровській державній нотаріальній конторі було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті бабусі з посиланням на те, що право власності на вказаний будинок вже зареєстровано на імя іншої особи, а також в звязку з розбіжностями в перекладах на українську мову прізвищ його батька та його бабусі. З відповіді КП "ДМБТІ" від 08.01.2014 року йому стало відомо, що вказане домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 19.03.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11, належало ОСОБА_6 Також йому стало відомо, що 06.10.2008 року між ОСОБА_5, який діяв від імені його бабусі на підставі генеральної довіреності, посвідченої Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 18.02.2006 року за реєстром № 3-994, та його дочкою ОСОБА_2, був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння № 12 по вул. 40 років Комсомолу у м. Дніпропетровську. Разом з цим, його бабуся ОСОБА_9 померла 04.10.2008 року, а договір купівлі-продажу від її імені був укладений 06.10.2008 року, що не відповідає п.6 ч.1 ст. 248 ЦК України, якою передбачено, що представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність. Тим більше, відповідач та його донька не могли не знати про смерть ОСОБА_9 і таким чином, ОСОБА_5 хотів позбавити спадкового майна інших спадкоємців. Позивач посилався на те, що умисно відчужуючи спадкове майно, ОСОБА_5 фактично вчинив дії, направлені на заволодіння ним в цілому, що сприяло збільшенню його частки у спадщині та позбавлення спадкового майна інших спадкоємців, тому він вважав, що є всі підстави для того, щоб усунути ОСОБА_5 від права на спадкування. Позивач зазначав, що ОСОБА_6, якому було достеменно відомо, що він є стороною недійсного правочину, під час розгляду справи уклав 05.06.2014 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 договір купівлі-продажу вказаного домоволодіння, а тому відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК України він має право витребувати у них своє майно - вказане домоволодіння, оскільки воно вибуло від нього проти його волі, адже він не був стороною жодного правочину з приводу незаконного відчуження спірного домоволодіння, а тому вважає, що є всі підстави для задоволення віндикаційного позову про витребування майна навіть від добросовісного набувача. Посилаючись на вказане, позивач просив суд встановити факт, що його батько ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлий 01.05.1999 року, є сином ОСОБА_9, померлої 04.10.2008 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння № 12 по вул. 40 років Комсомолу у м. Дніпропетровську, укладений 06.10.2008 року між ОСОБА_9, від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_5, та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстровано в реєстрі за № 6883; усунути ОСОБА_5 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_9; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлої 04.10.2008 року на домоволодіння № 12 по вул. 40 років Комсомолу у м. Дніпропетровську, яке розташоване на земельній ділянці, площею 384,0 кв.м. та яке загалом складається з: житлового будинку А-1, загальною площею 83,6 кв.м., житловою площею 59,3 кв.м.; літньої кухні Б, сараю В, гаражу Г, душу Д, убиральні цегляної Е, сараю Ж, сараю З, навісів И,К,Л, погрібу М, убиральні дощатої Н, споруд 1-8, І; витребувати на його користь від ОСОБА_3, ОСОБА_7 вказане домоволодіння.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2015 року з урахуванням виправлених описок за ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2015 року, ухвалено: позовні вимоги ОСОБА_4 - задовольнити частково; встановити факт, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлий 01.05.1999 року, є сином ОСОБА_9, померлої 04.10.2008 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння № 12 по вул. 40 років Комсомолу у м. Дніпропетровську, укладений 06.10.2008 року між ОСОБА_9, від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_5, та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстровано в реєстрі за № 6883; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину домоволодіння № 12 по вул. 40 років Комсомолу у м. Дніпропетровську, яке розташоване на земельній ділянці, площею 384,0 кв.м. та яке загалом складається з: житлового будинку А-1, загальною площею 83,6 кв.м., житловою площею 59,3 кв.м.; літньої кухні Б, сараю В, гаражу Г, душу Д, убиральні цегляної Е, сараю Ж, сараю З, навісів И,К,Л, погрібу М, убиральні дощатої Н, споруд 1-8, І, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_9, померлої 04.10.2008 року; відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог про усунення ОСОБА_5 від спадкування за законом після ОСОБА_9 та витребування на його користь домоволодіння; стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у сумі 1218,00 грн.; стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у сумі 1218,00 грн.; стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у сумі 1218,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду змінити та відмовити повністю в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним в частині задоволення ряду позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду винесено з порушенням норм цивільного права, при неповному зясуванні обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційні скарги необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 01.05.1999 року помер батько позивача - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 256759, виданим 12.08.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 1238. Як вбачається із вказаного свідоцтва, воно видано на імя "Стрельнік Володимира Володимировича". Бабусею позивача є ОСОБА_9, яка є матірю батька позивача - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який є відповідачем у даній цивільній справі. 04.10.2008 року ОСОБА_9 померла, про що здійснено актовий запис про смерть №7838 від 08.10.2008 року та видано свідоцтво про смерть серії І-КИ №247292 від 08.10.2008 року. Судом встановлено, що в актовому запису про смерть і відповідно в свідоцтві про смерть прізвище бабусі позивача вказано як "Стрельник Лідія Іванівна", а в свідоцтві про смерть її сина (батька позивача) прізвище вказано як "Стрельнік Володимир Володимирович". За життя ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.01.2005 року, виданого та посвідченого державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори, реєстр за № 1-457, належало на праві власності домоволодіння № 12, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. 40 років Комсомолу, яке розташоване на земельній ділянці, площею 384,0 кв.м. та яке загалом складається з: житлового будинку А-1, загальною площею 83,6 кв.м., житловою площею 59,3 кв.м.; літньої кухні Б, сараю В, гаражу Г, душу Д, убиральні цегляної Е, сараю Ж, сараю З, навісів И,К,Л, погрібу М, убиральні дощатої Н, споруд 1-8, ОСОБА_10 смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина у вигляді вказаного домоволодіння №12 по вул. 40 років Комсомолу у м. Дніпропетровську. 25.11.2008 року відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України позивач ОСОБА_4 звернувся до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори з письмовою заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_9І, але в звязку із розбіжностями в перекладах на українську мову прізвищ його батька та його бабусі нотаріусом йому усно було рекомендовано звернутись до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин між батьком на його матірю (бабусею позивача), що не спростовано в судовому засіданні. Відповідно до спадкової справи № 138708, заведеної Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_9, з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом до нотаріальної контори крім ОСОБА_4 12.03.2009 року звернувся також його дядько ОСОБА_5 Таким чином, відповідно до ст.1261 ЦК України право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 мали її сини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Разом з цим, оскільки батько позивача - ОСОБА_4 помер 01.05.1999 року, тобто до смерті своєї матері ОСОБА_9, відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України онук померлої - позивач у даній справі - ОСОБА_4 спадкує ту частку спадщини, яка належала б за законом його батьку ОСОБА_4, якби він був живим на час відкриття спадщини. Разом з цим, постановою державного нотаріуса Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 25.01.2014 року представнику позивача ОСОБА_4 було відмовлено у видачі ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 12 по вул. 40 років Комсомолу в м. Дніпропетровську після смерті ОСОБА_9 в звязку з тим, що право власності на вказаний будинок зареєстровано на імя іншої особи, а також з причини неможливості підтвердити родинні відносини спадкоємця та спадкодавця. Як вбачається з матеріалів справи та що встановлено судом, свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_9 будь-якій особі не видавалося. 06.10.2008 року між ОСОБА_9, від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_5, та ОСОБА_2, був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння № 12 по вул. 40 років Комсомолу у м. Дніпропетровську. Вказаний договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про що зареєстровано в реєстрі за № 6883. Надалі 19.03.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстром № 761, за яким ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_2 домоволодіння за адресою м. Дніпропетровськ, вул. 40 років Комсомолу, 12, на підставі чого за ОСОБА_6 було зареєстровано право власності на вказане домоволодіння. 05.06.2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, ОСОБА_7 був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12, що зареєстровано в реєстрі за № 166, за яким покупці набули у спільну часткову власність домоволодіння за адресою м. Дніпропетровськ, вул. 40 років Комсомолу, 12, а саме - ОСОБА_3 придбала 3/4 частини цього домоволодіння, а ОСОБА_7 придбала 1/4 частину вказаного домоволодіння. На підставі вказаного договору купівлі-продажу за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 3/4 частин домоволодіння за адресою м. Дніпропетровськ, вул. 40 років Комсомолу, 12, а за ОСОБА_7 - на його 1/4 частину, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна від 22.09.2014 року. Як встановлено в судовому засіданні, за життя ОСОБА_9 18.02.2008 року ОСОБА_5 була видана довіреність, якою вона уповноважила його керувати та розпоряджатись усім її майном, з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось, укладати усі дозволені законом правочини та договори по управлінню та розпорядженню майном, подавати та підписувати будь-які заяви, купувати, продавати, приймати в дар, обмінювати, заставляти та приймати в заставу будівлі, укладати попередні договори, та інше майно, робити розрахунки по укладеним правочинам та договорам, приймати спадщину або відмовлятися від неї, одержувати належне їй майно, а також надані інші права, вказані в довіреності. Дана довіреність була видана строком до 18.02.2009 року та посвідчена 18.02.2006 року державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 3-994. Судом також встановлено, що про смерть 04.10.2008 року ОСОБА_9 було достеменно відомо як її сину ОСОБА_5 так і її онуці ОСОБА_2, що вони не заперечували в судовому засіданні. Встановлено, що ОСОБА_2 в звязку з реєстрацією 18.04.2015 року шлюбу з ОСОБА_13 змінила прізвище на "Самойленко", що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ № 304371, виданим 18.04.2015 року Красногвардійським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 330.

Задовольняючи позов частково, районний суд обґрунтовано виходив з того, що факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлий 01.05.1999 року, є сином ОСОБА_9, померлої 04.10.2008 року, підтверджується: свідоцтвом про народження 04.05.1955 року батька позивача, виданим 25.05.1955 року Ленінським райЗАГС, в якому зазначено його прізвище на російській мові як "Стрельник" та в графі "мати" зазначені прізвище, імя та по батькові матері дитини на російській мові як "Стрельник Лидия Ивановна"; свідоцтвом про народження позивача серії У-КИ №277173, виданим 19.06.1985 року відділом ЗАГС Бабушкінського райвиконкому м. Дніпропетровська, в якому прізвище позивача зазначено на російській мові "Стрельник", в графі "батько" зазначені прізвище, імя та по батькові його батька на російській мові як "Стрельник Владимир Владимирович"; паспортом громадянина України серії АМ468269, виданим позивачу 26.07.2001 року Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, де він зазначений як "Стрельнік Володимир Володимирович", тобто при отриманні позивачем вперше паспорту його прізвище було перекладено на українську мову як "Стрельнік"; свідоцтвом про смерть батька позивача серії І-КИ № 256759, виданим 12.08.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 1238, в якому він вказаний як "Стрельнік Володимир Володимирович". Вказаний факт родинних відносин підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 Ту обставину, що ОСОБА_4, померлий 01.05.1999 року, є сином ОСОБА_9, померлої 04.10.2008 року, не заперечували в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2, яка є донькою ОСОБА_5 та відповідно двоюрідною сестрою позивача і племінницею померлого ОСОБА_4, а також представник ОСОБА_5 Таким чином, суд вважає встановленим факт родинних відносин між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлим 01.05.1999 року, та ОСОБА_9, померлою 04.10.2008 року, а саме те, що ОСОБА_4 є сином ОСОБА_9 Судом встановлено, що встановлення факту зазначених родинних відносин для позивача має юридичне значення і необхідно для отримання спадщини після смерті ОСОБА_9 Зважаючи на те, що законом не визначено іншого порядку встановлення цього факту, суд вважає необхідним задовольнити заявлені вимоги. Спірний договір купівлі-продажу домоволодіння був укладений ОСОБА_5 06.10.2008 року за вищевказаною довіреністю від 18.02.2006 року, виданою ОСОБА_9, представництво по якій було припинено в звязку зі смертю 04.10.2008 року ОСОБА_9 та припинення нею в звязку з цим цивільної правоздатності, тобто здатності мати цивільні права та обов'язки, а відповідно мати волевиявлення на укладання будь-якого договору. В судовому засіданні ОСОБА_2 з представником посилалися на те, що спадкодавець ОСОБА_9 за життя бажала, щоб власником домоволодіння стала ОСОБА_2 і з цією метою вона 18.02.2006 року видала довіреність на імя свого сина ОСОБА_5, згідно якої уповноважила його на відчуження належного їй домоволодіння та оформлення для цього всіх необхідних документів. Реалізуючі волю матері ОСОБА_5 29.09.2008 року, тобто ще за її життя, звернувся до КП "ДМБТІ" та оформив замовлення - зобовязання на поточну інвентаризацію спірного домоволодіння, оплатив зазначені послуги, зазначивши про необхідність оформлення документів в скорочений термін в звязку з сімейними обставинами і саме для продажу, отримав витяг з реєстру прав власності, чим за твердженням представника відповідача підтверджується волевиявлення ОСОБА_9 на продаж вказаного домоволодіння, висловлене за її життя. Разом з цим, вказані твердження та пояснення спростовуються встановленими в судовому засіданні вищевказаними обставинами і суперечать положенням ч.1, 2, 4 ст.25, п.6 ч.1 ст.248 ЦК України, а тому не можуть бути підставою для відмови позивачу у задоволенні даних його позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Зважаючи на вказане, з урахуванням того, що вказаним договором купівлі-продажу порушені права позивача як спадкоємця за законом після смерті бабусі ОСОБА_9, суд вважає, що його позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння № 12 по вул. 40 років Комсомолу у м. Дніпропетровську, укладеного 06.10.2008 року між ОСОБА_9, від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_5, та ОСОБА_2, підлягають задоволенню. Оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_5 у будь-який спосіб, а зокрема укладанням вказаного оспорюваного договору купівлі-продажу домоволодіння від 06.10.2008 року, умисно сприяв збільшенню своєї частки у спадщині, тому позовні вимоги позивача про усунення його від спадкування задоволенню не підлягають. Суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності на домоволодіння №12 по вул. 40 років Комсомолу в м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню, оскільки батько позивача - ОСОБА_4 помер 01.05.1999 року, тобто до смерті своєї матері ОСОБА_9, відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України позивач як онук померлої має право на спадкування тієї частки спадщини, яка належала б за законом його батьку ОСОБА_4, якби він був живим на час відкриття спадщини, тобто у першу чергу спадкоємців за законом як і ОСОБА_5 Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, позивач та відповідач ОСОБА_5, як спадкоємці за законом після смерті ОСОБА_9 прийняли спадщину, звернувшись з відповідними заявами до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори у передбачений законом строк, і відповідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України їх частки у спадщині є рівними. Зважаючи на встановлені судом обставини, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності на 1/2 частину домоволодіння № 12 по вул. 40 років Комсомолу у м. Дніпропетровську, яке розташоване на земельній ділянці, площею 384,0 кв.м. та яке загалом складається з: житлового будинку А-1, загальною площею 83,6 кв.м., житловою площею 59,3 кв.м.; літньої кухні Б, сараю В, гаражу Г, душу Д, убиральні цегляної Е, сараю Ж, сараю З, навісів И,К,Л, погрібу М, убиральні дощатої Н, споруд 1-8, І, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_9, померлої 04.10.2008 року. Будь-яких належних та допустимих доказів в спростування даних вимог позивача відповідачами суду не надано. Разом з цим, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про витребування на його користь від ОСОБА_3, ОСОБА_7 спірного домоволодіння № 12 по вул. 40 років Комсомолу у м. Дніпропетровську, зважаючи на те що, право витребування майна із чужого володіння чинним законодавством надано саме власнику такого майна. У даному випадку за позивачем право власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння не зареєстровано у встановленому законом порядку, а тому дані його позовні вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню. Крім того, в ході розгляду даної цивільної справи суд дійшов висновку про необхідність визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного домоволодіння №12 по вул. 40 років Комсомолу в м. Дніпропетровську, тому після реєстрації за собою права власності на вказану частину домоволодіння та виділу її в натурі він може вимагати витребувати належну йому частину домоволодіння у його титульних власників. Є необґрунтованими доводи відповідачів про пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні до суду із даними позовними вимогами. Як вже встановлено в судовому засіданні, заяву про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_9 позивач подав 25.11.2008 року. Судом встановлено, що про продаж спірного домоволодіння позивачеві стало відомо тільки 08.01.2014 року з відповіді КП "ДМБТІ", тому до суду із вказаними позовними вимогами для захисту свого права він звернувся у передбачений чинним законодавством строк.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в межах доводів апеляційного оскарження.

Колегія суддів встановила і це підтверджується матеріалами справи, що обставини справи судом першої інстанції встановлено правильно при повному зясуванні обставин справи, а саме:

04.10.2008 року ОСОБА_9 померла. ОСОБА_10 її смерті відкрилась спадщина на належне їй на праві власності майно, а саме: у вигляді домоволодіння №12 по вул. 40 років Комсомолу у м. Дніпропетровську. Спадкоємцями за законом після смерті спадкодавця є позивач відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України, як онук померлої на спадкування тієї частки спадщини, яка належала б за законом його батьку ОСОБА_4, якби він був живим на час відкриття спадщини, тобто у першу чергу спадкоємців за законом і відповідач ОСОБА_5, як син померлої. Спадкоємці прийняли спадщину, оскільки у встановлений законом строк звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

Згідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно до ч. 6 даної статті при спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення.

Згідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до вказаних вимог закону суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позивач та відповідач ОСОБА_5 прийняли спадщину і кожен з них має право на 1/2 частину спадкового майна в порядку спадкування за законом.

Спірний договір купівлі-продажу спадкового домоволодіння був укладений ОСОБА_5 06.10.2008 року за довіреністю від 18.02.2006 року, виданою ОСОБА_9, представництво по якій було припинено в звязку зі смертю 04.10.2008 року ОСОБА_9 та припинення нею в звязку з цим цивільної правоздатності, тобто здатності мати цивільні права та обов'язки, а відповідно мати волевиявлення на укладання будь-якого договору.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суспільства. Згідно до ч.2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч.3, 4, 5, 6 цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Згідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. ОСОБА_8 недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Виходячи з того, що спірний договір був укладений за участю представника продавця, повноваження якого припиненні у звязку зі смертю довірителя, то суд правильно дійшов висновку про те, що є підстави для визнання цього договору купівлі-продажу домоволодіння недійсним.

Правильно судом першої інстанції встановлено, що вказаним правочином порушуються спадкові права позивача.

Судом правильно встановлено, що про продаж спірного домоволодіння позивачеві стало відомо тільки 08.01.2014 року з відповіді КП "ДМБТІ", оскільки ці обставини не спростовані за розглядом справи, а тому до суду із вказаними позовними вимогами для захисту свого права позивач звернувся у передбачений чинним законодавством строк і у суду не має підстав для відмови у позові за пропуском строку позовної давності.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду та стосуються переоцінки доказів у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування або зміни, і доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_17