Справа № 2-1145/11 Провадження № 22-ц/772/888/2015Головуючий в суді першої інстанції Рудь О. Г.
Категорія 20Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

03 березня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Голота Л.О.,

при секретарі Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 19 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про застосування наслідків нікчемності правочину та стягнення безпідставно отриманих коштів та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання факту не вчинення правочину купівлі-продажу, визнання недобросовісним набувачем та стягнення коштів, -

встановила:

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 19 січня 2015 року в задоволенні позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відмовлено.

Не погодившись із рішенням позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення в частині відмові у задоволення його позовних вимог та ухвалити нове в цій частині, яким стягнути з відповідача компромісну суму 50000 грн. в порядку застосування наслідків недійсного правочину.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник - ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляції та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Бершадського районного суду від 31.08.2009 року позов, із яким звернувся ОСОБА_2 в суд 29 липня 2009 року до ОСОБА_6 задоволено, визнано дійсним правочин купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 укладений між ним та ОСОБА_7, а також визнано право власності за ОСОБА_2 на вказаний житловий будинок.

Ухвалою Бершадського районного суду від 15.11.2010 року заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами задоволено, поновлено пропущений строк звернення до суду, рішення Бершадського районного суду від 31.08.2009 року скасовано.

05.10.2011 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 в якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 6 липня 2004 року між ним та ОСОБА_7 та визнати за ним право власності на цей житловий будинок.

28.11.2011 року ОСОБА_4 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2, яким просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, звільнити дане нерухоме майно з-під арешту, зобов'язати ОСОБА_2 повернути їй даний житловий будинок, виселивши останнього та його співмешканку.

29.11.2011 року ухвалою Бершадського районного суду цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок та зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, про звільнення майна з-під арешту, про витребування майна з чужого незаконного володіння, про виселення з житлового будинку - об'єднано в одне провадження.

В подальшому 20.02.2012 року та 21.02.2013 року ОСОБА_2 уточнив свої позовні вимоги, звернувшись до суду в порядку статті 31 ЦПК України із позовами до ОСОБА_4 про застосування наслідків нікчемності правочину та стягнення коштів.

16.04.2013 року ОСОБА_4 також уточнила свої позовні вимоги шляхом зміни предмету позову та збільшення позовних вимог до ОСОБА_2 та просила викласти вимоги пунктів 2 та 5 зустрічної позовної заяви в наступній редакції: визнати факт невчинення правочину купівлі-продажу житлового будинкуАДРЕСА_1 в між ОСОБА_2, та ОСОБА_7; визнати ОСОБА_2 недобросовісним набувачем майна, а саме житлового будинку по АДРЕСА_1, зобов'язати останнього повернути не належний йому вказаний житловий будинок власниці ОСОБА_4 Стягнути з ОСОБА_2 на її користь усі доходи від майна, які він отримав або міг би отримати за час володіння будинком в сумі 36800 грн.

Рішенням Бершадського районного суду від 30 грудня 2013 року в задоволенні позовів ОСОБА_2, а також ОСОБА_4 відмовлено.

Додатковим рішенням Бершадського районного суду від 04 липня 2014 року резолютивну частину рішення Бершадського районного суду від 30 грудня 2013 року доповнено наступним: позовні вимоги ОСОБА_2 подані в порядку статті 31 ЦПК України від 20.02.2012 року та 21.02.2013 року залишити без розгляду; позовні вимоги ОСОБА_4 подані в порядку статті 31 ЦПК України від 16.04.2013 року залишити без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 01.09.2014 року рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2013 року в тій частині, яка була доповнена додатковим рішенням від 04 липня 2014 року - скасовано та передано вирішення цих позовних вимог по суті до того ж суду першої інстанції.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу спірного майна, яким є житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що останнім не доведено факту вчинення сторонами правочину, а відтак підстави для застосування наслідків недійсності цього правочину (договору купівлі-продажу) - відсутні. Тому не підлягають до задоволення вимоги про стягнення з відповідача коштів в порядку ст. 216 ЦК України.

Зазначений висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам справи і нормам матеріального права, а доводи апеляційної скарги спростовуються наступним.

Згідно з статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 Постанови від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосування наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин - 06 липня 2004 року, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

В п. 8 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205-210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у який відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210, 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків передбачені ст. 11 ЦК України і ними, зокрема. є: 1) договори ті інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів. винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Стверджуючи про те, що між сторонами виникли правовідносини щодо спірного майна, позивач як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі наполягає на тому, що підставою їх виникнення є невчинений правочин, що суперечить закону й відповідним роз'ясненням Верховного Суду України.

Отже висновок суду першої інстанції про неможливість застосування наслідків недійсності правочину в зв'язку з тим, що його не було вчинено, відповідає дійсним обставинам справи й вимогам закону.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції розглянув неіснуючу вимогу про застосування наслідків нікчемності правочину в той час, коли він просив застосувати наслідки недійсності правочину спростовується його ж позовною заявою від 20.02.2012 року (т. 1, а.с. 152-153), де він просить застосувати наслідки нікчемності правочину до укладеного між ним та ОСОБА_7 договору купівлі-продажу будинку від 06 липня 2004 року.

Крім того, загальні наслідки недійсності як нікчемних, так і оспорюваних правочинів, передбачені ст. 216 ЦК України, підстави для застосування якої по справі відсутні.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити, а рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 19 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Голота Л.О. Стадник І.М.