Справа № 186/129/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р. Першотравенський міський суд Дніпропетровської області

в складі: головуючої судді Янжули С. А.

при секретарі - Лиман Н.П.

з участю позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

29 січня 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Першотравенського міського суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 24 серпня 1991 року.

11 вересня 2012 року шлюб між ними було розірвано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. З того часу вони спільно не проживають, господарство не ведуть.

В період шлюбу до фактичного припинення шлюбних відносин, в травні 2003 року за спільні кошти сторони на підставі договору купівлі-продажу придбали квартиру АДРЕСА_1, вартість якої приблизно становила на той момент 14 000,00 гривень. Дана квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю позивачки та відповідача.

Після реєстрації нового шлюбу у 2014 році відповідач з новою дружиною проживає в спірній квартирі.

Просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної квартири та стягти з відповідача на її користь судовий збір, сплачений нею при пред'явленні позову до суду.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і пояснила суду, що 24 серпня 1991 року вступила до шлюбу з відповідачем. Приїхала в м.Першотравенськ в червні 2000 року, а відповідач в 1999 році. Прожила з відповідачем у зареєстрованому шлюбі 21 рік, про те, щоб розлучитися - думок не було, жили разом, виховували дитину. В період шлюбу, спочатку знімали квартиру АДРЕСА_2 з правом викупу. Чоловік був прописаний в гуртожитку від шахти "Ювілейна". Збирали гроші на купівлю квартири, в 2003 році придбали її. Спочатку віддали 10 000,00 гривень за неї, а потім решту виплачували до середини вересня 2003 року. За період шлюбу придбали окрім вказаної квартири, машину ВАЗ 2106, гараж в м.Першотравенську. Також, вони назбирали 9 000 доларів США на купівлю нової машини. Донька їх вчилася на платному відділенні, вартість навчання 11 000,00 гривень на рік, 4 та 5 курс вона закінчувала, коли сторони вже розлучилися.

В 2012 році вони вирішили розлучитися, ввечері все обговорили, вранці її виставили з квартири в одному халаті, вона жила у сусідів. Відповідач погрожував їй, що якщо вона піде до суду, то він спалить машину, поїде на Північ. Він запропонував свій варіант розділу майна, виділивши їй те, що вирішив виділити, всі гроші, документи лишилися в спірній квартирі. Вона погодилася на його умови, бо потрібно було вчити дитину. Розлучилися вони 11 вересня 2012 року через РАЦС. Відповідач на листочку їй написав список того, що хотів їй віддати, вона погодилася. Запропонував віддати їй речі, які дарували їй же на День народження та 8 Березня. Майже всі речі з списку, він так їй і не віддав. Крім того, він зобов'язався сплатити їй 10 000,00 доларів на купівлю квартири. Ці гроші вони разом назбирали на купівлю нової машини. Але сплатив він їй лише половину цих грошей і вона в жовтні 2012 року придбала квартиру АДРЕСА_3 за 5 500 доларів США. Їй не потрібні на машина, ні гараж. Відповідач говорив, що спірна квартира, авто і гараж буде їх доньці, вона погодилася. Потім відповідач таємно одружився. Вона в нього питала про майно, яке він обіцяв дочці, а він їх "послав" і сказав, що своїй мамі подарує вказану квартиру, вона помре, а він прийме спадщину. Вони збирала гроші на квартиру, міняли на долари, працювали удвох, її мати їм допомагала, зробили хороший ремонт. Відповідачу після розлучення залишилися всі їх меблі, подушки та ковдри її мами.

Просить суд позов задовільнити у повному обсязі.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила суду, що спірна квартира є спільною власністю подружжя, придбана у шлюбі сторонами в 2003 році. За 20 років спільного життя ними було придбано вказану квартиру, гараж, машину та назбирано, після купівлі квартири до 2011 року, 9 000,00 доларів США. Коли розлучалися, то відповідач запропонував умови про розподіл майна і грошей по 1/2 частині, речі, які він вважав за потрібне їй віддати, ті і віддав. Він казав, що все майно буде їх дитині. Пройшло два з половиною роки, відповідач знову одружився, сказав, що спірну квартиру перепише на матір, жінкам не довіряє, дитина також нічого не отримає. Просить позов задовільнити у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив суду, що вказану квартиру вони купили за гроші його матері, поміняли 2500 доларів США на гривні, їм не вистачало, так як квартиру купили за 14 000,00 гривень. Його мати продала братову трикімнатну квартиру, який помер в м.Первомайську Луганської області за 8 000 доларів і в 2004 році переїхала до м.Першотравенська, вони знайшли їй квартиру і на залишок грошей вона придбала квартиру собі по АДРЕСА_8. Вони ще позичили гроші, сплатили спочатку 6 000,00 гривень за спірну квартиру, потім ще за півтора роки віддали 8 000,00 гривень при оформленні договору купівлі-продажу у нотаріуса. Коли розлучилися, дитина їх вже була доросла, він її вчив, платив за навчання, вона прописана у нього в спірній квартирі, він її не виписує, її кімната так і є. При розлученні він дав позивачці розписку, що віддасть їй речі по списку і гроші на купівлю квартири в якій вона зараз проживає. Віддав їй 4 500 доларів США і речі.

Просить суд відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив суду, що відповідач у 2002 році приїхав в м.Першотравенськ Дніпропетровської області, влаштувався на роботу в шахту, прописаний був у гуртожитку шахти. Позивачка переїхала до м.Першотравенська в 2002 році з дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_1. Працював лише відповідач, вони винаймали спірну квартиру, сплачували за її оренду гроші. Ствердження позивачки, що вони економно жили, збирали гроші - не правильні. Гроші на купівлю спірної квартири бралися у матері відповідача, яка продала в м.Первомайську Луганської області трикімнатну квартиру померлого брата відповідача за 8 000 доларів США. Як сказав відповідач, він ще півтора роки виплачував борг за купівлю квартири. Вважає, що власником квартири є відповідач, який сплатив позивачці гроші при розлученні на купівлю власної квартири, вона її купила, проживає в ній, і просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

24 серпня 1991 року сторони зареєстрували шлюб. Шлюб зареєстровано Тошківською селищною Радою Луганської області.

Копією договору купівлі-продажу квартири від 18 червня 2003 року підтверджується, що ОСОБА_3 купив у ОСОБА_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка діє за згодою матері ОСОБА_5, ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_4 за 14 000,00 гривень, з яких 12 000,00 гривень покупець сплатив, а продавці отримали до підписання цього договору, а решту 2 000,00 гривень покупець зобов'язався сплатити до 01 вересня 2003 року. Договір посвідчено 18 червня 2003 року приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу за реєстровим номером 3613.

04 вересня 2003 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали від покупця ОСОБА_3 всю суму за продаж квартири АДРЕСА_4, претензій до нього не мають, що підтверджується розпискою продавців квартири.

ОСОБА_3 є власником 1/1 частки вказаної квартири відповідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП "Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації" №865608 від 26 червня 2003 року.

Висновком про оцінку майна: двокімнатної квартири АДРЕСА_6 від 24 лютого 2015 року підтверджується, що ринкова вартість вказаної квартири 390 015,00 гривень.

11 вересня 2012 року сторони розірвали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу за актовим записом №25 відділу державної реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції у Дніпропетровській області.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідульного користування, є об`єктом права сумісної власності подружжя.

У відповідність ч.1 ст.61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

На підставі ч.1 ст.69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними внатурі.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" підтверджується, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст.71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя і цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч.6 ст.57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 під час перебування у зареєстрованому шлюбі, за сумісні кошти, придбали квартиру АДРЕСА_2.

Посилання відповідача та його представника на те, що спірну квартиру було придбано відповідачем за кошти його матері, суд вважає безпідставними, оскільки доказів цих стверджень суду не надано.

Крім того, розпискою даною ОСОБА_3 ОСОБА_1 підтверджується, що він зобов'язався виплатити їй 10 000 доларів США на купівлю однокімнатної квартири АДРЕСА_5 і виділити з спільного майна наступні речі: диван куток, телевізор, швейну машинку, тумбочку під телевізор, журнальний столик, 3 шафи від стінки, холодильник, стіл полірований, килим, 2 стулки кухонні, дзеркало з ванни, люстру з коридору, плафон з кухні, табурет. Позивачка ОСОБА_1 в розписці написала, що із зобов'язаннями ОСОБА_3 згідна, після виконання зобов'язання зі сторони ОСОБА_3 матеріальних вимог до нього пред'являти не буде. 14 та 17 вересня 2012 року ОСОБА_1 дала розписку ОСОБА_3 про те, що отримала від нього 4 000 та 500 доларів США (всього 4500 доларів США) із обіцяних ним 10 000 доларів США на купівлю квартири. Залишок невиплачених коштів по зобов'язанню становить на 17 вересня 2012 року 5 500 доларів США.

Суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину спірної квартири, залишивши право приватної власності на 1/2 частину вказаної квартири за відповідачем ОСОБА_3 та стягти з відповідача на користь позивачки судовий збір в розмірі 2 193,68 гривень, сплачений нею при предлявленні позову до суду, відповідно ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 212 - 215 ЦПК України, ст.60, ч.1 ст.61, ч.1 ст.69, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 Сімейного Кодексу України, - суд

В И Р І Ш И В :

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_6, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3, залишивши право власності на ? частину квартири АДРЕСА_7 за ОСОБА_3.

Стягти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 193 (двох тисяч ста дев'яноста трьох) гривень 68 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С. А. Янжула