Справа № 466/620/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого - судді Невойта П.С.

за участю представника - адвоката Лойко І.М.

при секретарі с/з - Леон Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, -

у с т а н о в и в:

29.01.2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 07.10.2014 року познайомилась з ОСОБА_4 з яким у них зав'язались стосунки, він часто телефонував їй та запрошував в гості в село. 14.10.2014 року вони поїхали разом в село де між ними відбулась статева близькість. На наступний день відповідач запросив її в гості до свого помешкання в м.Львові де в них знову відбулась статева близькість, на ранок вона випадково помітила у ОСОБА_4 висипку на статевому органі та животі, на її запитання відповідач відповів, що це алергія. 17.10.2014 року позивачка звернулась до лікаря гінеколога та здала аналізи на венеричні захворювання та 21.10.2014 року в неї був діагностований сифіліс, після чого їй дали направлення до шкірно-венерологічного диспансеру № 2. На прийомі у диспансері вона повідомила лікаря про те з ким вона в останнє мала статеві відносини та після довгих вмовлянь 23.10.2014 року спільно з ОСОБА_4 з'явилась до диспансеру. Будучи на прийомі у лікаря позивач випадково дізналась про те, що у диспансері відповідача знають та він там лікується разом дружиною та дітьми від корости. В результаті досліджень їй стало відомо, що сифілісом ОСОБА_4 позивач не заразила, проте у неї з'явились симптоми корости, якою вона заразилась від ОСОБА_4 З приводу корости вона пройшла повний курс лікування.

На думку позивачки ОСОБА_4 навмисно заразив її коростою, оскільки знав про неї та її не повідомив, окрім цього як вказує позивачка від неї коростою також заразилась її неповнолітня донька, яка проживає разом з нею. Ситуація яка виникла з вини ОСОБА_4 негативно вплинула на її психологічний стан та завдала їй моральної шкоди, яка полягає в фізичних стражданнях, пов'язаних з її лікуванням та лікуванням її доньки, образом життя пов'язаним з лікуванням, суттєвих негативних змінах, які відбулися у її житті, після зараження коростою, необхідність пережити спілкування з дільничним інспектором який відбирав пояснення щодо неодноразових скар ОСОБА_4 в органи внутрішніх справ на її поведінку, в яких він стверджував що вона його переслідує та просив прийняти відносно неї міри. Проте, на думку позивачки саме діями відповідача їй було завдана шкода, оскільки він не вибачився перед нею за свою поведінку не відшкодував їй витрати на лікування та моральну шкоду, у зв'язку із чим вона була змушена звернутись з даним позовом до суду.

Позивач в судовому засіданні підтримала позов, надавши пояснення аналогічні викладеному в ньому та просила позов задовольнити.

Відповідач та представник відповідача Лойко І.М., який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 23.02.2015 року та ордеру серії НОМЕР_2 від 23.03.2015 року (а.с.18,20) позов заперечили посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.10.2014 року лікарем гінекологом ОСОБА_5 після проведення огляду та отримання аналізів позивачка була скерована у міський дерматологічний диспансер (а.с.5).

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого Львівського шкірно-венерологічного диспансеру №2 від 02.02.2015 року №11455 у ОСОБА_3 діагностовано - незначний контактний дерматит, причина неуточнена, пробне лікування (а.с.21), згідно виписки від 10.03.2015 року у ОСОБА_3 діагностовано - сифіліс латентний неуточненний (а.с.41).

У відповідності до виписки із медичної карти амбулаторного хворого Львівського шкірно-венерологічного диспансеру №2 від 23.02.2015 року №112482/к у ОСОБА_4 діагностовано - розповсюджена короста (а.с. 33-34).

Як вбачається з довідок ОКЗ «Львівського обласного державного клінічного наркологічного диспансеру» №479 від 10.03.2015 р. та «Львівського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру» №694 від 18.03.2015 року ОСОБА_3 на обліку не числиться (а.с.42, 53).

Згідно відповіді КЗЛОР Львівського шкірно-венерологічного диспансеру №2 від 25.03.2015 року № 97 ОСОБА_3, 23.10.2014 року вперше з'явилась до ЛШВД №2 за скеруванням гінеколога 2 поліклінічного відділення 1 МКЛ (виявлені позитивні аналізи та сифіліс). Під час огляду лікарем - дерматовенерологом виявлена короста. Лікування з цього приводу та контактного дерматиту одержала з 23.10.2014 по 30.10.2014 року.

Діагноз сифіліс латентний не уточнений від 05.11.2014 р., лікування одержала: 1-й курс з 07.11.2014 по 25.11.2014; 2-й курс з 26.12.2014 по 14.01.2015; 3-й курс з 10.02.2015 по 06.03.2015.

ОСОБА_4 звернувся 16.10.2014 р., діагностовано розповсюджену коросту. Лікування з цього приводу одержав з 16.10.2014 року по 22.10.2014 року. Пролікований профілактично, як статевий контакт хворої на сифіліс ОСОБА_3, з 04.11.2014 по 14.11.2014 року. Під час першого звернення 16.10.2014 до КЗ ЛОР ЛШВД №2 в ОСОБА_4 було виявлена розповсюджена короста. ОСОБА_3 діагностовано коросту 23.10.2014 року (а.с.58).

У відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язується довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Правовідносини сторін регулюються нормами ст.ст. 1167, 1168 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частина 1 ст.1168 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає в залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що діями відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, оскільки позивач знаючи про своє захворювання не повідомив про це позивачку, що призвело до зараження коростою.

Однак, суд не може погодитись з розміром відшкодування моральної шкоди, яка була визначена позивачем, оскільки останньою не було надано достатніх належних та допустимих доказів в рахунок підтвердження розміру моральної шкоди в тому розмірі, що був заявлений позивачем у своєму позові, більш того суд вважає такий розмір суттєво завищеним та ні чим не підтверджений, а отже підлягає зменшенню з врахуванням розумності, виваженості та справедливості.

При цьому суд враховую, що відповідач частково надавав позивачеві кошти як на купівлю товарів, так і на лікування.

Таким чином, виходячи з положення ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається лише судом, розмір грошового відшкодування моральної шкоди на думку суду найбільш об'єктивним та таким, що може компенсувати заподіяну позивачу моральну шкоду та яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача становить 2500,00 грн.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 60, 88, 169, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 2500 (дві тисячі пятсот) гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди та 243 ( двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору, а всього 2743 (дві тисячі сімсот сорок три) гривні 60 копійок.

У решті у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: П. С. Невойт