Ухвала

іменем україни

08 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько А.О.,

Журавель В.І., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Вінницького району в інтересах Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до ОСОБА_3, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс», про стягнення кредитної заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 15 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року прокурор Вінницького району в інтересах Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (далі - Вінницьке регіональне управління Фонду) звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 серпня 2008 року між Вінницьким регіональним управлінням Фонду та відповідачем укладено кредитний договір № 06/08, предметом якого було надання пільгового довготермінового кредиту на будівництво житла для сім'ї.

Відповідно до умов договору позикодавець від імені держави за рахунок коштів Державного бюджету надав кредит в сумі 321 903 грн на будівництво (реконструкцію) житла по АДРЕСА_1, а позичальник зобов'язався протягом 92 кварталів з дня укладення кредитного договору вносити суму коштів, що визначається у розрахунку погашення кредиту (додаток 2).

У зв'язку з порушенням ОСОБА_3 умов кредитного договору станом на 19 листопада 2012 року утворилася заборгованість у розмірі 39 196,56 грн та пеня в сумі 8 375,68 грн, всього - 47 572,24 грн.

Вінницьке регіональне управління Фонду неодноразово зверталося до позичальника з вимогами про погашення заборгованості та дотримання умов договору, проте вони залишені відповідачем поза увагою.

Прокурор з метою захисту інтересів позивача звернувся до суду з даним позовом та з урахуванням уточнень просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у сумі 63 689,56 грн та пеню у розмірі 23 615,41 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2014 року позов прокурора Вінницького району в інтересах Вінницького регіонального управління Фонду задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Вінницького регіонального управління Фонду заборгованість за кредитним договором від 20 серпня 2008 року № 06/08 у сумі 83 412,16 грн, з яких: 63 689,56 грн - тіло кредиту, 19 772,60 - пеня.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 15 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення пені та ухвалено нове рішення у цій частині, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь Вінницького регіонального управління Фонду пеню в розмірі 15 843,68 грн, у зв'язку з цим вказану в рішенні загальну суму 83 412,16 грн змінено на 79 532,72 грн. У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове, яким відмовити прокурору Вінницького району в інтересах Вінницького регіонального управління Фонду у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за період з 17 квітня 2010 року до 01 жовтня 2011 року в сумі 8 150,93 грн, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Отже, судові рішення оскаржуються лише в частині стягнення пені, тому в іншій частині не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з яким фактично погодився й апеляційний суд, виходив з доведеності прокурором порушення ОСОБА_3 прав та законних інтересів Вінницького регіонального управління Фонду у зв'язку з неналежним виконанням кредитних зобов'язань.

При цьому суд стягнув пеню у розмірі 19 772,60 грн, а апеляційний суд зменшив її розмір до 15 843,68 грн, взявши до уваги покази свідка ОСОБА_4

Проте повністю погодитись з висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 20 серпня 2008 року між Вінницьким регіональним управлінням Фонду та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 06/08, за умовами якого позикодавець від імені держави (за рахунок коштів державного бюджету) надав позичальнику кредит в сумі 321 903 грн на будівництво (реконструкцію) житла по АДРЕСА_1 (2 черга), а позичальник протягом 92 кварталів з дня укладення кредитного договору, з серпня 2008 року до серпня 2031 року, останній день кварталу, зобов'язаний вносити суму коштів, що визначається у розрахунку погашення кредиту (додаток 2), до повного погашення зобов'язань.

У зв'язку з порушенням позичальником умов кредитного договору станом на 15 вересня 2014 року утворилася заборгованість на загальну суму 87 304,97 грн, з яких заборгованість за кредитом - 63 689,56 грн, сума нарахованої пені - 23 615,41 грн.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Як встановлено судом, прокурор звернувся до суду в інтересах Вінницького регіонального управління Фонду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом 12 грудня 2012 року, включивши до позовних вимог як суму заборгованості з кредиту, так і суму пені.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Отже, аналіз норм ст. 549 та ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах загального строку позовної давності за основною вимогою.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13.

З матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви від 12 грудня 2012 року було надано розрахунок пені на суму 9 828,82 грн, проведений головним бухгалтером Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», розмір якої на момент подання позову з урахуванням строків позовної давності склав 8 150,93 грн.

Заперечуючи проти позову прокурора Вінницької області, ОСОБА_3 вказувала, що оскільки права позивача були порушені у зв'язку з несплатою нею квартального платежу з 17 квітня 2010 року, то саме з цього часу здійснюється і нарахування пені. З урахуванням цих обставин та з огляду на те, що позов подано 12 грудня 2012 року, просила застосувати позовну давність до вимог про стягнення пені у сумі 8 150,93 грн за період з 17 квітня 2010 року до 01 жовтня 2011 року.

Однак суд першої інстанції використав інший розрахунок, який не підписаний та не завірений уповноваженою особою, не обґрунтувавши, чому саме його він бере до уваги, а стягнувши пеню у розмірі 19 772,60 грн, жодних її розрахунків не навів.

Між тим, п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Суд апеляційної інстанції, зменшивши розмір пені за два періоди, ухвалив рішення, врахувавши лише пояснення свідка - бухгалтера спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», допитаного апеляційним судом.

Наведене свідчить, що апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України невірно визначився з характером спірних правовідносин, не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду підлягає частковому скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 15 грудня 2014 року в частині позовних вимог прокурора Вінницького району в інтересах Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про стягнення пені скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

А.О. Лесько

В.А. Черненко