Провадження № 22-ц/773/375/15 Категорія: 32 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Шевчук Л.Я., Подолюка В.А.,

при секретарі Вергуну Т.С.,

з участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН - НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. моральної шкоди, 2500 (дві тисячі п'ятсот) грн. витрат на правову допомогу .

Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, представник позивача ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення відповідача, який апеляційну скаргу заперечив, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 28 листопада 2003 року біля 21 год., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, будучи неповнолітнім, знаходячись поблизу приміщення Луцького гуманітарного університету, по АДРЕСА_1 в м. Луцьку, дерев'яною палицею наніс удари ОСОБА_2 Внаслідок таких дій останньому були спричиненні тілесні ушкодження, які згідно судово-медичної експертизи відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Вироком Луцького міськрайонного суду від 19 червня 2013 року ОСОБА_1 визнано винним та у зв'язку із закінченням строків давності звільнено від призначеного за даним вироком покарання.

Згідно ст. 1177 ЦК України умови та порядок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну фізичної особи, яка потерпіла від злочину, встановлюється законом.

Частина 1 статті 1195 ЦК України передбачає, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю придбання ліків.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань та з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача й інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначивши розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального права колегія суддів вважає, що в даному випадку наявні передбачені законом підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки шкода завдана здоров'ю позивача в результаті винних неправомірних дій саме відповідача, який вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 212 КК України, та вина якого встановлена у визначеному законом порядку вироком суду.

З огляду на вказане, суд першої інстанції, встановивши наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вину останнього в її заподіянні, підставно та обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача завдану внаслідок вчинення злочину моральну шкоду.

Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши характер вчиненого відповідачем злочину, ступінь вини відповідача, глибину душевних страждань і переживань позивача, фізичні страждання позивача, а також вимоги розумності та справедливості, вірно визначив розмір такої шкоди в сумі 50 000 гривень.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що судом не виконано вказівки суду вищої інстанції, оскільки розмір моральної шкоди занижений і не відповідає обсягу моральних страждань потерпілого від злочину, не заслуговує на увагу на тій підставі, що при повторному розгляді справи розмір моральної шкоди значно перевищує розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції згідно рішення суду, яке було скасоване.

Крім того, обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 300000 грн., представник позивача всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України не навів відповідних належних доказів завдання шкоди, яка б відповідала зазначеному розміру.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: /

Судді: