АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Невідомої Т.О., Поливач Л.Д.

при секретарі: Лознян О.С.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, за апеляційними скаргами ОСОБА_3; ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 8 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_4 Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається, зокрема, з квартири АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_4 заповіту не склала, а тому спадкоємцями за законом після смерті останньої її чоловік ОСОБА_3, син ОСОБА_2 та вона. Зазначала, що вона звернулася до відповідної нотаріальної із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4 Відповідачі проживали окремо та ніяких дій щодо прийняття спадщини не вчинили. Тобто, на думку позивачки, вони відмовилися від прийняття спадщини. У зв'язку з тим, що правовстановлюючі документи на квартиру відсутні, нотаріусом відповідно було відмовлено й у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану частину квартири.

Посилаючись на те, що відповідачі не визнають за нею право на успадковане майно, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, яка належала померлій ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 4 лютого 1998 року.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 8 липня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом за померлою ОСОБА_4

У поданих тотожних апеляційних скаргах ОСОБА_3 та ОСОБА_2 просять рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржники зазначають, що висновок суду першої інстанції про те, що позивачка ОСОБА_1 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 проживала в квартирі АДРЕСА_1, не відповідає дійсності та не підтверджується належними доказами; суд залишив поза увагою той факт, що заява ОСОБА_5 про прийняття спадщини від 10 серпня 2002 року № 1964 була подана до Другої Київської державної нотаріальної контори після закінчення встановленого законодавством строку для подання такої заяви, а також те, що у поданій заяві позивачка повідомила неправдиві відомості про відсутність інших спадкоємців; крім того, недоведеним залишився факт фактичного вступу ОСОБА_1 в управління або володіння спадковим майном; також, судом було допущено порушення норм процесуального права.

ОСОБА_2 та його представник - ОСОБА_6, а також представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційні скарги з наведених в них підстав.

ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вважали, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 4 лютого 1998 року Державною адміністрацією Московського району було видано свідоцтво про право власності на житло, згідно якого квартира АДРЕСА_1, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних долях.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема на ј частину АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги за законом на належне їй майно були чоловік померлої - ОСОБА_3, син - ОСОБА_2 та її донька - ОСОБА_1

Відповідно до довідки, виданої "КП ЖЕО-103 Голосіївського району" від 28 лютого 2014 року (довідка форми № 3), у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 - власник особового рахунку (зареєстрований у квартирі з 11 серпня 1989 року), ОСОБА_2 - син (зареєстрований у квартирі з 3 листопада 2002 року), ОСОБА_1 - донька (зареєстрована у квартирі з 16 березня 1982 року), ОСОБА_9 - дружина сина (зареєстрована у квартирі з 18 січня 2000 року) та ОСОБА_10 - онук (зареєстрований у квартирі з 18 жовтня 2000 року) (том І; а. с. 44).

10 серпня 2002 року ОСОБА_1 звернулася до Другої Київської державної нотаріальної контори із заявою № 1964 про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4 (том І; а. с. 64).

Другою Київською державною нотаріальною конторою було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом від 10 серпня 2002 року на спадкове майно, яке складається з 227 простих іменних акцій ВАТ "Промтехкомплекс" на суму 170 грн. 25 коп. (том І; а. с. 76), а також свідоцтво про право на спадщину від 13 листопада 2002 року на грошові внески з компенсаціями, що знаходяться на зберіганні в відділенні "Ощадбанк" (том І; а. с. 78).

Однак, постановою Другої Київської державної нотаріальної контори від 25 липня 2014 року було відмовлено ОСОБА_1 у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Судом також установлено, що відповідачі із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_4 не зверталися.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину на підставі ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), а оскільки постановою Другої Київської державної нотаріальної контори від 25 липня 2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, то її право підлягає захисту в судовому порядку.

Проте з таким висновком суду повністю погодитися не можна.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Оскільки ОСОБА_4 померла у 2001 році, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 1963 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Частиною 1 статті 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (пп. 1,2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР).

Таким чином, за ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на момент сметрі ОСОБА_4 проживали та були прописані у квартирі АДРЕСА_1.

Оскільки на момент смерті ОСОБА_4, як ОСОБА_1, так і ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мешкали у спірній квартирі, то вони в силу ст. 549 ЦК УРСР прийняли спадщину фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, що належало спадкодавцеві.

Зазначеним обставинам, які безпосередньо стосуються предмета даного спору, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про задоволення позову ОСОБА_1 через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову, визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ураховуючи викладене, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_3; ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 8 липня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: Т.О. Невідома

Л.Д.Поливач