Провадження № 2/752/6476/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

01.12.2015 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Крекотень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації та Голосіївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -

в с т а н о в и в:

у жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20.09.2003 р. по 28.12.2010 р. рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21.07.2010 р. шлюб було розірвано. під час перебування у шлюбі у сторін у справі народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання якого за рішенням суду після розірвання шлюбу визначено разом з позивачем.

Також позивач зазначає, що її неповнолітній син з 01.09.2011 р. займається таеквон-до в Спортивному клубі "Катран" Федерації ОСОБА_4Т.Ф. України та за роки своїх занять здобув певні досягнення. Оскільки заняття сина спортом пов"язані з участю в спортивних змаганнях, в тому числі і за кордоном, то за останні роки позивач та її син разом відвідали багато міжнародних змагань.

До 2014 р. відповідач надавав дозволи на тимчасовий виїзд сина шляхом підписання нотаріально посвідчених заяв. Проте, у подальшому відповідач, нехтуючи своїми батьківськими обов"язками, перестав надавати матеріальну допомогу для підтримки на належному рівні догляду за дитиною, а також не з"являється за адресою проживання і не відповідає на дзвінки.

Оскільки неповнолітній син позивача продовжує займатися спортом і в майбутньому буде брати участь у спортивних змаганнях, які проходитимуть за кордонами України, ОСОБА_1 просить надати їй дозвіл на виїзд дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за кордон без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку. Також просить дозволити їй оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку.

В судовому засіданні позива та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом.

Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Треті особи - служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації та Голосіївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання не забезпечили явку своїх представників, надіславши клопотання про судовий розгляд без їх участі.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Встановлено, що з 20 вересня 2003 року по 28 грудн 2010 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_1 зазначає, що 26 листопада 2014 року відповідач надав згоду на виїзд їх сина за кордон, проте згодом він зник та його місцезнаходження невідоме, ніяких відносин ні з нею, ні з сином він не підтримує. Відсутність батька не дає можливості отримати нотаріально завірену заяву про його згоду на виїзд дитини за кордон, що, на її думку, є порушенням інтересів дитини та позбавленням її сина можливості повноцінного оздоровлення та розвитку, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов»язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини.

Правилами перетинання державного кордону громадянами України, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

При цьому, згода другого з батьків не вимагається у разі пред»явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Статями 3,6 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адмністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Як вже зазначалось вище, місцезнаходження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на даний час не встановлено.

Тобто, наявна обставина, що виключає можливість надання ОСОБА_2 згоди на отримання його дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, проізного документа для виїзду за кордон та на тимчасовий виїзд дитини, внаслідок чого права та інтереси неповнолітньої дитини сторін, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, порушуються.

Таким чином, для як найкращого забезпечення інтересів дитини та його потреб в реалізації соціального та духовного розвитку, суд приходить до висновку про можливість надання дозволу на неодноразові виїзди за межі України, в тому числі і до країн Шенгенської угоди, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу його батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, до досягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, шістнадцятирічного віку та надання дозволу на виготовлення та оформлення проїзного документу для виїзду за кордон ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, без згоди його батька ОСОБА_2

При цьому, суд вважає, що надання дозволу на виїзд дитини у вказаний спосіб буде цілком та повністю відповідати її інтересам, оскільки зазначення конкретного періоду виїзду та конкретних країн навпаки буде їх порушувати, оскільки на даний час місцезнаходження відповідача так і не встановлено, а тому підстави вважати, що найближчим часом дана обставина зміниться, відсутні.

Будь-яких обставин того, що ОСОБА_1 порушуватиме права та інтереси дитини при її виїзді за кордон, не встановлено.

Також слід зазначити, що в данному випадку інтереси батька, ОСОБА_2, не порушуються, оскільки при зміні вищевказаних обставин та за умов не згоди з даним рішенням суду, він не позбавлений права захистити свої інтереси у встановлений законом спосіб відповідно до вимог ЦПК України.

На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 30, 60, 212, 213, 223-226 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Надати дозвіл на неодноразові виїзди за межі України, в тому числі і до країн Шенгенської угоди, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, без згоди та супроводу його батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_7 Криму, до досягнення ОСОБА_3 шістнадцятирічного віку.

Надати дозвіл на виготовлення та оформлення проїзного документу для виїзду за кордон ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди його батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_7 Криму.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: